ROBERT T. KIYOSAKI & Sharon L. Lechter

CASHFLOW-NÉGYSZÖG

Harmadik, átszerkesztett kiadás

Ajánlás

Gazdag apám azt szokta mondani: "Sosem lehetsz igazán szabad az anyagi függetlenség elérése nélkül." Azután hozzátette: "Lehet, hogy a szabadság nem kerül pénzbe, de ára van." Azoknak ajánlom ezt a könyvet, akik készek megfizetni az árát.

Kiadja: Bagolyvár Könyvkiadó

Felelős kiadó: a Bagolyvár Kft. igazgatója Budapest, 2006

Barátainknak

A Gazdag papa, szegény papa több ezer barátot szerzett nekünk a világ minden táján. Az ő kedves szavaik és ihletésük hatására született meg a CASHFLOW-négyszög, mely tulajdonképpen a Gazdag papa, szegény papa folytatása.

Ezúton mondunk köszönetet régi és új barátainknak legmerészebb álmainkat is túlszárnyaló, lelkes támogatásukért.

Tartalomjegyzék

BEVEZETŐ Melyik negyedbe tartozunk? Jó-e ez nekünk?

I. rész A CASHFLOW-négyszög

1. fejezet "Miért nem keresel munkát?"

2. fejezet Ahány negyed, annyi ember

3. fejezet Miért választják az emberek inkább a biztonságot, mint a függetlenséget?

4. fejezet Az üzleti rendszerek három fajtája

5. fejezet A befektetők hét szintje

6. fejezet A pénz szemmel nem látható

II. rész Hogyan hozzuk ki magunkból a legjobbat?

7. fejezet Légy, aki vagy!

8. fejezet Hogyan gazdagodjunk meg?

9. fejezet Legyünk a bank... ne a bankár!

III. rész Hogyan legyünk sikeres "C"-k és "B"-k?

10. fejezet Haladjunk apró léptekkel!

7 lépés az anyagi gyorsító sáv eléréséhez

11. fejezet 1. LÉPÉS: Ideje, hogy a saját üzletünkkel törődjünk

12. fejezet 2. LÉPÉS: Irányítsuk a készpénzáramlást!

13. fejezet 3. LÉPÉS: Ismerjük fel a különbséget a kockázat és a kockázatos dolgok között 14. fejezet 4. LÉPÉS: Döntse el, milyen befektetővé akar válni!

15. fejezet 5. LÉPÉS: Keressünk mentorokat!

16. fejezet 6. LÉPÉS: Merítsünk erőt a kudarcból!

17. fejezet 7. LÉPÉS: A hit ereje

18. fejezet Összefoglalás

Tömörített útmutató az anyagi helyzethez

BEVEZETŐ

Melyik negyedbe tartozunk? Jó-e ez nekünk?

Ön független anyagilag? A CASHFLOW-négyszög önnek szól, ha élete anyagi téren válaszúthoz érkezett. Ha ön ura akar lenni jelenlegi helyzetének, hogy az anyagiak tekintetében megszabhassa sorsát, ez a könyv segít megtalálni a helyes irányt. Íme a CASHFLOW-négyszög:

A negyedekbe írt betűk jelentése a következő:

A alkalmazott

E egyénileg vállalkozó (önalkalmazott)

C cégtulajdonos

B befektető

Minden ember egészen biztosan beletartozik a CASHFLOW-négyszög valamelyik negyedébe. Hogy melyikbe, az attól függ, honnan származik a jövedelme. Sokan a havi fizetésükre támaszkodnak, ezért az alkalmazottak körébe tartoznak. Mások nem állnak alkalmazásban sehol, ők "önmaguk alkalmazottai", vagyis egyénileg vállalkozók (önalkalmazottak). Az alkalmazottak és az egyénileg vállalkozók a CASHFLOW-négyszög bal térfelén foglalnak helyet. A jobb felén azok az egyének szerepelnek, akik saját tulajdonú cégükből vagy befektetéseikből szerzik jövedelmüket. A CASHFLOW-négyszög az üzleti világot alkotó emberek négyféle típusát ábrázolja, bemutatja, kik ők, és mi teszi őket különbözővé a többiektől. Segít meghatározni, hol is helyezkedünk el a négyszögben jelenleg, és segít meghatározni jövőnket, ahová el akarunk jutni az anyagi függetlenséghez vezető úton. Jóllehet, bármely negyedben elérhető az anyagi függetlenség, de a "C", illetve a "B" könnyebben megvalósíthatja ilyen természetű céljait. A sikeres "A"-nak sikeres "B"-vé is kell válnia.

Mik akarunk lenni, ha nagyok leszünk?

Ez a könyv több szempontból a Gazdag papa, szegény papa folytatása. Azok számára, akik nem olvasták a Gazdag papa, szegény papát, elmondom, hogy az két apám tanításait tartalmazta a pénzről, illetve az életben meghozott döntésekről. A két apa egyike vér szerinti apám volt, a másik legjobb barátom apja. Egyikük magasan képzett értelmiségi volt, a másikuk kibukott a gimnáziumból. Egyikük szegény volt, a másik gazdag. Sokszor feltették nekem a kérdést: "Mi akarsz lenni, ha nagy leszel?" Magasan képzett, szegény apám azt javasolta: "Járj iskolába, szerezz jó jegyeket, és keress magadnak biztos munkahelyet!"

Az életút, melyet ajánlott, így festett:

Szegény apám tanácsa

Szegény apám azt ajánlotta, legyek jól fizetett "A", alkalmazott vagy jól fizetett "E" egyénileg vállalkozó — orvos, ügyvéd vagy könyvelő. Szegény apám a biztos fizetést, a szociális juttatásokat és a munkahelyi biztonságot tartotta fontosnak. Ezért volt ő maga jól fizetett állami tisztviselő, Hawaii állam oktatásügyi kormánybiztosa.

Gazdag apám tanácsa

Gazdag, ám iskolázatlan apám ezzel szemben egészen más tanácsot adott. Az ő javaslata így festett: - Járj iskolába, szerezz diplomát, építsd ki a saját vállalkozásaidat és légy sikeres befektető!

Ez a könyv azt a szellemi, érzelmi és tanulási folyamatot mutatja be, melyet gazdag apám tanácsa nyomán végigjártam.

Kiknek szól ez a könyv?

Ez a könyv azoknak szól, akik készek átlépni egyik negyedből a másikba. Főként olyanoknak írtam, akik jelenleg az "A" vagy az "E" kategóriához tartoznak, de fontolgatják, hogy átlépnek a "C"-be vagy a "B"-be. Olyanoknak, akik hajlandók lemondani a munkahelyi biztonságról, hogy elérjék az anyagi biztonságot. Ez nem könnyű életút, de a végén kiderül, hogy megérte. Ez az út vezet az anyagi függetlenséghez. Gazdag apám 12 éves koromban elmondott nekem egy egyszerű történetet, mely nagy gazdagsághoz és anyagi függetlenséghez juttatott. Megmutatta, hogyan lehet átlépni a CASHFLOW-négyszög bal feléről, az "A" és "E" negyedből a jobb felére, a "C" és "B" negyedbe.

A történet a következő:

"Hol volt, hol nem volt, volt egyszer egy fura falu. Csodálatos hely volt, de akadt egy probléma: a faluban nem volt víz, csak ha esett az eső. A falu öregjei elhatározták, hogy szerződést kötnek valakivel, aki naponta vizet hord a faluba. Ketten ajánlkoztak, és a falu öregjei mindkettőjükkel megállapodtak. Úgy gondolták, egy kis versengés alacsonyan tartja majd az árakat, és a falu esetleg többletvízhez juthat. Az egyik vállalkozó, Ed azonnal elrohant, hozott két acélvödröt, és folyamatosan ide-oda rohangált a tó és a falu között, ami egy mérföldnyi távolságot jelentett. Azonnal pénzhez is jutott, hiszen reggeltől estig merte a vizet két vödrével a tóból. A falu által épített nagy betontartályba ürítette őket. Minden reggel korábban kelt, mint a falu többi lakója, hogy ellenőrizze, elegendő víz van-e a tartályban. Keményen dolgozott, de nagyon örült a pénznek és annak, hogy megszerezte a két szerződés egyikét. A másik vállalkozó, Bill eltűnt egy időre. Hónapokig senki sem látta, ami Edet nagy örömmel töltötte el, hiszen nem volt konkurenciája. Egyedül ő fölözhette le a hasznot. Bill nem kelt versenyre Eddel, hanem Üzleti tervet írt, céget alapított, kerített négy befektetőt, szerzett egy alkalmazottat, aki irányítja a munkát, és négy hónappal később visszatért csapatával. Egy éven belül emberei hatalmas csővezetéket építettek rozsdamentes acélból, mely összekötötte a falut a tóval. A nagyszabású felavatási ünnepségen Bill bejelentette, hogy az ő vize tisztább, mint Edé. Tudta, hogy a lakosok panaszkodtak az Ed által szállított víz tisztaságára. Azt is közölte, hogy a nap 24 órájában képes vizet szolgáltatni a hét minden napján. Ed csupán hétköznap hordott vizet. Hétvégén nem dolgozott. Azután bejelentette, hogy 75%-kal olcsóbb áron nyújtja ezt a jobb minőségű és megbízhatóbb szolgáltatást, mint Ed. A falu harsányan éljenezte őt, és máris mindenki megrohanta a Bill csővezetéke végére szerelt csapot. Ed állta a sarat, azonnal ő is leszállította az árait 75%-kal, vett még két vödröt, és ettől kezdve minden útjára négy vödröt cipelt magával. Hogy emelje szolgáltatása színvonalát, felbérelte két fiát segítőtársként az éjszakákra és a hétvégekre. Amikor a fiai egyetemre mentek, a következő szavakkal bocsátotta el őket: "Siessetek vissza, mert egyszer a tiétek lesz ez az üzlet."

Két fia valamiért mégsem tért vissza többé az egyetem elvégzése után. Végül Ednek nehézségei támadtak az alkalmazottakkal és a szakszervezettel. A szakszervezet magasabb béreket és több juttatást követelt, valamint azt, hogy tagjainak egyszerre csak egy vödröt kelljen cipelniük. Bill közben rájött, hogy ha ennek a falunak víz kell, bizonyára más falvaknak is kell a víz. Átírta hát üzleti tervét, és elkezdte világszerte árulni gyors, nagy teljesítményű, olcsó vízszállító rendszerét. Minden egyes vödör vízen csupán 1 pennyt keresett, de naponta több milliárd vödör vizet szállított. Mindegy, hogy ő személy szerint dolgozott-e vagy nem, emberek tömegei fogyasztották a tőle származó, több milliárd vödörnyi vizet, és a pénz csak úgy dőlt a bankszámlájára. Bill olyan csőrendszert fejlesztett ki, mely a pénzt hozzá, a vizet pedig a falvakba szállította. Bill boldogan élt, amíg meg nem halt, Ed viszont egész életében majd megszakadt a munkában, és élete végéig anyagi gondokkal küzdött. Itt a vége, fuss el véle!"

Bill és Ed története éveken át jó útmutatással szolgált. Segítséget nyújtott a döntéshozataloknál.

Gyakran felteszem magamnak a kérdést:

— Csővezetéket építek, vagy vödröket cipelek?

— Verítékkel dolgozom, vagy ésszel?

E kérdésekre adott válaszok juttattak el az anyagi függetlenséghez.

Erről szól ez a könyv. Erre van szükség, hogy az ember "C" vagy "B" legyen. Olyan embereknek szól, akik belefáradtak a vödörcipelésbe, és készek megépíteni a csővezetéket, melyen a készpénz a zsebükbe áramlik... nem pedig onnan kifele.

A könyv három részre tagolódik

1. rész: A könyv első része a négy negyedbe tartozó emberek közti lényegi különbségekről szól. Bemutatja, miért tartoznak egyes emberek egy bizonyos negyedbe, és miért ragadnak le ott anélkül, hogy észrevennék. Segít meghatározni, hogy a négyszög mely negyedébe tartozik ön most, és melyikbe szeretne tartozni öt év múlva.

2. rész: A könyv második része a személyiségváltozásokat írja le. Sokkal inkább arra helyezi a hangsúlyt, kiknek kell lennünk, mintsem arra, mit kell tennünk.

3. rész: A könyv harmadik része hét lépésben bemutatja, hogyan juthatunk el a négyszög jobb felébe. Megosztok önökkel jó néhány, gazdag apámtól tanult titkot. Segítségükkel elsajátíthatják, miként legyenek sikeres "C"-k, illetve "B"-k, és kiválaszthatják az anyagi függetlenséghez vezető saját útjukat.

A CASHFLOW-négyszögben mindvégig hangsúlyozni fogom a pénzügyi intelligencia fontosságát. Aki a négyszög jobb felében akar tevékenykedni, azaz a "C" vagy a "B" mezőben, annak okosabbnak kell lennie, mint aki a bal félben horgonyozik le, azaz az "A" vagy az "E" mezőben. Ahhoz, hogy valaki "C" vagy "B" lehessen, meg kell tanulnia irányítani a készpénzáramlását. Ez a könyv azoknak szól, akik készek változtatni az életükön; akik túllépnek a munkahelyi biztonságon, és nekilátnak saját csővezetékeik felépítéséhez az anyagi függetlenség elérése érdekében. Az információ korának hajnala virrad ránk, és ez a kor sokkal nagyobb lehetőségeket kínál a meggazdagodásra, mint bármely eddigi. A "C" és a "B" negyed emberei lesznek azok, akik felismerik és megragadják e lehetőségeket. Ahhoz, hogy valaki sikeressé válhasson az információ korában, mind a négy negyedről tájékozódnia kell. Sajnos iskoláink még mindig az ipari korban topognak, így továbbra is a négyszög bal felére készítik elő gyermekeinket. Ha ön új válaszokat akar, ha előre akar lépni az információ korába, ez a könyv önnek szól. Azért írtam, hogy segítsen eljutni az információ korába. Nem adja meg az összes választ... de beavatja önt a mély, személyes és irányt mutató ismeretekbe, melyeket jómagam megszereztem, mialatt az "A" és "E" negyedekből áteveztem a CASHFLOW-négyzet "C" illetve "B" negyedébe. Ha ön kész nekiindulni, vagy netán már úton van az anyagi függetlenség felé, ez a könyv önnek szól.

I. rész

A CASHFLOW-négyszög

1. fejezet

"Miért nem keresel munkát?"

1985-ben a feleségem, Kim és jómagam hajléktalanok voltunk. Munka nélkül tengődtünk kevéske megtakarított pénzünkből; a hitelkártyáinkat már kimerítettük, és egy öreg, barna Toyotában laktunk, melynek hátrahajtható ülései szolgáltak ágy gyanánt. Az első hét vége felé kezdett tudatosulni bennünk a kegyetlen valóság, hogy kik vagyunk, mit csinálunk, és hol élünk. Hajléktalanságunk még két hétig tartott. Az egyik barátunk, miután felmérte kétségbeejtő anyagi helyzetünket, felajánlotta, hogy költözzünk be alagsori szobájába. Kilenc hónapon át laktunk ott. Titokban tartottuk a dolgot. Ránézésre sem a feleségemen, sem rajtam nem látszott, hogy nyomorgunk. Ha a barátaink és családtagjaink értesültek a nyomorunkról, rögtön azt kérdezték: "Miért nem kerestek munkát?"

Eleinte próbáltunk magyarázkodni, de legtöbbször nem tudtuk elfogadtatni az indokainkat. Nehéz valakinek megmagyarázni, miért nem akarunk állásba menni, ha az illető számára az fontos érték. Alkalmi munkákat elvállaltunk időnként, és kerestünk is egy-két dollárt. De ezt kizárólag azért tettük, hogy legyen mit ennünk, és vehessünk benzint a kocsinkba. Az a pár dollár csupán arra volt jó, hogy ösztönzést adjon kitűzött célunk eléréséhez. Be kell vallanom, a legmélyebb kétkedés pillanataiban bizony vonzónak tűnt egy biztos, rendszeres fizetést biztosító állás. Mivel azonban nem a biztos munkahely mellett döntöttünk, tovább igyekeztünk, tovább éltünk egyik napról a másikra az anyagi csőd szélén.

Az az év, 1985 volt életünk legrosszabb éve és egyben a leghosszabb is. Aki azt mondja, a pénz nem fontos, bizonyára nem élt sokáig nélküle. Kim és én gyakran veszekedtünk, vitáztunk. A félelem, a bizonytalanság és az éhezés igencsak alacsonyra nyomja az ember érzelmi tűréshatárát, és sokszor éppen azzal veszik össze, aki a legjobban szeret. A szeretet mégis összetartott bennünket, és a kettőnk közti kötelék csak erősödött a hányattatásoktól. Tudtuk, hová tartunk; csak abban nem voltunk biztosak, hogy elérkezünk-e oda valaha. Tudtuk, hogy bármikor találhatunk biztonságos, jól fizető állást. Mindketten diplomások voltunk, alapos szakmai ismeretekkel és szilárd munkaerkölccsel. De nem a biztos munkahelyre vágytunk, hanem anyagi függetlenségre. 1989-re milliomosok lettünk. Egyesek szemében addigra már pénzügyileg sikeresnek számítottunk, de még mindig nem valósítottuk meg álmainkat. Még nem értük el az anyagi függetlenséget. Ez csak 1994-ben következett be. Ettől kezdve nem kellett többé dolgoznunk. Hacsak nem történik valami előre megjósolhatatlan pénzügyi katasztrófa, mindketten anyagilag szabadok maradunk. Kim 37, én 47 éves voltam, amikor ezt elértük.

A pénzteremtéshez nem kell pénz

Ezt a könyvet azzal kezdtem, hogy hajléktalanok és nincstelenek voltunk, mert gyakran hallom az emberektől: "A pénzteremtéshez pénz kell."

Nem értek egyet. Ahhoz, hogy az 1985-ös hajléktalanság állapotából elérjük a gazdagságot 1989-re, majd az anyagi függetlenséget 1994-re, nem kellett kezdőtőke. Semmink sem volt, amikor elkezdtük, csak adósságaink. Nem kell hozzá jó iskolai képzés sem. Van főiskolai diplomám, és őszintén állíthatom, az anyagi függetlenség elérésének semmi köze a főiskolán tanultakhoz. Nem sok hasznát vettem, hogy tanultam differenciálszámítást, szférikus trigonometriát, kémiát, fizikát, franciát és angol irodalmat. Számos sikeres embernek nincs diplomája. Ott van például Thomas Edison, a General Electric megalapítója; Henry Ford, a Ford Motor Co. megalapítója; Bill Gates, a Microsoft megalapítója; Ted Tumer, a CNN megalapítója; Michael Dell, a Dell Computers megalapítója; Steve Jobs, az Apple Computer megalapítója; és Ralph Lauren, a Polo megalapítója.

A diploma fontos a hagyományos foglalkozások űzéséhez, de igazán nem kellett ezeknek az embereknek a meggazdagodáshoz. Kialakították saját sikeres vállalkozásukat, és Kim meg én is éppen erre törekedtünk.

Mire van tehát szükség?

Sokszor megkérdezik tőlem: "Ha a pénzteremtéshez nem kell pénz, és az iskolák nem tanítják meg, hogyan váljunk anyagilag függetlenné, akkor mi kell hozzá?" A válaszom: "Kell hozzá egy álom, jó nagy adag elszántság, hajlandóság a gyors tanulásra, valamint az a képesség, hogy megfelelőképpen kiaknázzuk istenadta eszközeinket, végül tudnunk kell, hogy a CAS HFLOW-négyszög melyik negyedéből célszerű származtatnunk a jövedelmünket."

Mi a CASHFLOW-négyszög?

A CASHFLOW-négyszög az alábbi diagram:

A négyszögbe írt betűk a következőket jelentik:

A - alkalmazott

E - egyénileg vállalkozó (önalkalmazott)

C - cégtulajdonos

B - befektető

Melyik negyedből származik a jövedelmünk?

A CASHFLOW-négyszög a jövedelem vagy pénz megszerzésének különféle módjait ábrázolja. Az alkalmazott például úgy keresi a pénzét, hogy állásban van, és valaki másnak vagy egy cégnek dolgozik. Az egyénileg vállalkozók maguknak dolgoznak. A cégtulajdonosok birtokolnak egy céget, mely pénzt termel, a befektetők számára pedig különféle befektetéseik hozzák a pénzt, más szóval a pénz pénzt fial. A különböző jövedelemszerzési módok más-más gondolkozásmódot igényelnek. Ha szemügyre vesszük a négy negyed megjelöléseit egyenként, megkérdezhetjük magunktól: "Melyik negyedből származik jövedelmünk zöme?"

Minden negyed más. Mindegyikből más készségekkel, más személyiséggel lehet jövedelemhez jutni, még akkor is, ha egyazon személy vesz részt mindben. Egyik negyedből a másikba átlépni olyan, mint amikor az ember reggel golfozik, este pedig balett órára megy.

Mind a négy negyedből származhat jövedelmünk

A legtöbbünknek megvan a lehetőségünk, hogy mind a négy negyedben jövedelemhez jussunk. Hogy ki melyiket választja, mint elsőrendű jövedelemforrást, az nem annyira az iskolában tanultaktól függ, hanem sokkal inkább a legbelső értékeinktől, erősségeinktől, gyengéinktől és érdeklődésünktől. Ezek a lényegi különbségek vonzanak, vagy taszítanak egy-egy embert a négy negyed valamelyikében. Függetlenül attól, hogy mit "csinálunk" foglalkozásszerűen, mind a négy negyedben dolgozhatunk. Egy orvos például választhatja, hogy "A"-ként, azaz alkalmazottként keresi a kenyerét, dolgozhat egy nagy kórház kötelékében vagy akár a kormánynak a közegészségügyben, de lehet katonaorvos is, vagy dolgozhat egy biztosító társaságnak, ahol szükség van orvosra. Ugyanez az orvos dönthet úgy is, hogy "E"-ként, azaz egyénileg vállalkozóként keresi meg a jövedelmét, magánpraxist folytat, rendelőt nyit, személyzetet vesz fel, és magánbetegeket fogad. Választhatja azt is, hogy "C", azaz cégtulajdonos lesz, létrehoz egy klinikát vagy egy laboratóriumot, ahol más orvosokat alkalmaz. Ebben az esetben bizonyára szerződtet egy igazgatót a szervezet működtetésére, így az orvosé lenne a vállalkozás, de nem kellene benne dolgoznia. Indíthat az orvos olyan vállalkozást is, melynek semmi köze az orvosi szakmához, miközben másutt gyakorolja a hivatását. Ebben az esetben az orvos egyszerre keres jövedelmet mint "A" és mint "C". "B"-ként, azaz befektetőként is juthat jövedelemhez, azáltal hogy valaki más üzletébe, esetleg tőzsdén, kötvénypiacon vagy ingatlanokba fektet be.

A lényeg, hogy jövedelemhez jut. Nem igazán fontos, mivel foglalkozunk, a lényeg az, hogyan jutunk jövedelemhez.

A jövedelemszerzés különböző módjai

A leginkább alapvető értékeink, erősségeink, gyengeségeink és érdeklődésünk befolyásolják, melyik negyedet választjuk magunknak a jövedelemszerzéshez. Vannak, akik jól érzik magukat alkalmazottként, mások gyűlölik az alkalmazotti létet. Vannak, akik vesén birtokolnak saját céget, és vezetik is azokat. Egyesek imádnak befektetni, míg mások csak a pénzvesztés kockázatát látják benne, legtöbbünkben mindegyik személyiségjegy megtalálható. Ahhoz, hogy sikeressé váljunk a négy negyedben, gyakran újra kell értelmeznünk belső alapértékeinket.

Mind a négy negyedben lehetünk gazdagok vagy szegények

Lényeges megjegyezni, hogy mind a négy negyedben lehetünk gazdagok és szegények egyaránt. Mindegyikben vannak olyanok akik milliókat keresnek, és mások, akik tönkremennek. Valamely negyedhez való tartozás nem garantálja szükségszerűen az anyagi sikert.

A negyedek nem egyformák

Ha megismerkedünk az egyes negyedek jellemző vonásaival, könnyebben el tudjuk dönteni, melyek lennének számunkra a legalkalmasabbak. Én például többek között az adókedvezmények miatt választom elsősorban a "C" és a "B" negyedet. A négyszög bal felén dolgozók közül a legtöbbeknek kevés törvényes lehetőségük van az adócsökkentésre. A jobb térfélen ezzel szemben rengeteg ilyet lehet találni. Azáltal, hogy a "C", illetve a "B" negyedből szerzem a jövedelmemet, gyorsabban jutottam pénzhez, és hosszabb távon tudom dolgoztatni a szerzett pénzt a magam javára anélkül, hogy hatalmas összegeket kellene adóznom belőle.

A pénzkeresés különböző módjai Amikor megkérdezik, miért voltunk Kimmel együtt hajléktalanok, azt szoktam felelni, gazdag apám pénzről szóló tanításai miatt. Nekem fontos a pénz, de nem akartam úgy leélni az életemet, hogy dolgoznom kelljen érte. Ezért nem mentem állásba. Kim és én úgy akartunk felelősségteljes állampolgárok lenni, hogy a pénzünket dolgoztassuk a magunk javára, és ne mi robotoljunk a pénzért. Ezért fontos a CASHFLOW-négyszög. Megkülönbözteti egymástól a pénzszerzés módjait. Van rá lehetőség, hogy az ember felelősséget vállaljon és pénzt teremtsen, nem kell feltétlenül robotolni a pénzért.

Különböző apák — különböző gondolkodás pénzről Tanult apám szentül hitte, hogy a pénz szeretete gonosz dolog; hogy aki szélsőségesen magas profithoz jut, az kapzsi. Zavarba jött, amikor az újság megírta, mennyit keres, mert úgy érezte, túlságosan magas a fizetése az alkalmazásában lévő iskolai tanárokéhoz képest. Derék, becsületes, szorgalmas ember volt, aki foggal-körömmel védte álláspontját, hogy a pénz nem fontos az életben.

Tanult, de szegény apám állandóan a következőket hajtogatta:

"Engem nem érdekel a pénz."

"Sosem leszek gazdag."

"Nem engedhetem meg magamnak."

"A befektetés kockázatos."

"A pénz nem minden."

A pénz tartja fenn az életet

Gazdag apám más álláspontot képviselt. Ő úgy vélte, butaság egész életünket munkával tölteni a pénzért és úgy tenni, mintha a pénz nem lenne fontos. Gazdag apám hitte, hogy az élet fontosabb, mint a pénz, de a pénz tartja fenn az életet. Gyakran hallottam tőle; "A nap csak 24 órából áll, és nem dolgozhatunk többet. Akkor meg miért dolgoznánk pénzért? Tanuld meg, hogyan legyen pénzed, és dolgoztass másokat, akkor szabadon teheted azt, ami igazán fontos."

Gazdag apám a következőket tartotta fontosnak:

1. Sok idő a gyereknevelésre.

2. Pénz adakozásra, jótékonysági célokra és az általa támogatott projektekre. 3. Munkahelyek és anyagi biztonság teremtése a közösség számára.

4. Idő és pénz az egészség ápolására.

5. Utazások biztosítása a maga és a családja számára.

"Ezek a dolgok pénzbe kerülnek — mondta. — Ezért fontos nekem a pénz. Fontos, de nem akarok egész életemen át dolgozni érte."

A negyedek kiválasztása

Az egyik ok, amiért a feleségem és én hajléktalanságunk idején "C" és a "B" negyedet választottuk, az volt, hogy én ezekben a negyedekben több gyakorlattal és nagyobb képzettséggel rendelkeztem. Gazdag apám útmutatásainak köszönhetően ismertem mindkét negyed különböző pénzügyi és szakmai előnyeit. Nekem a jobboldali negyedek, a "C" és a "B" negyed kínálta a legjobb lehetőséget a pénzügyi sikerhez és az anyagi függetlenséghez. Ezen kívül 37 évesen már mind a négy negyedben megtapasztaltam a sikert és a kudarcot, így valamelyest tisztában voltam saját személyes adottságaimmal, hogy mit szeretek, mit nem, mik az erősségeim, illetve a gyengéim. Tudtam, melyik negyedben vagyok képes a legjobb teljesítményekre.

A szüleink a mi tanáraink

Gyerekkoromban gazdag apám gyakran utalt a CASHFLOW-négyszögre. Elmagyarázta, mi a különbség aközött, hogy valaki a baloldalon sikeres vagy a jobboldalon. Mivel azonban még nagyon fiatal voltam, nem szenteltem túl sok figyelmet mondanivalójának. Nemigen értettem a különbséget egy alkalmazott és egy cégtulajdonos gondolkodásmódja között. Csak azon igyekeztem, hogy valahogyan átvészeljem az iskolát. Mégis hallottam, amit mond, és szavai lassacskán értelmet nyertek. Mindkettőjük mondandója értelmet kapott pusztán azáltal, hogy két dinamikus személyiségű apa mellett nőttem fel. A négyszög "A" és "C" negyede közötti különbségre azonban a cselekedeteik világítottak rá. Kezdetben ezek a különbségek csekélyek voltak, később egyre szembetűnőbbekké váltak. Fájdalmas lecke volt például gyerekként megtapasztalnom, hogy mennyi időt tudott nekem szentelni egyik apám és mennyit a másik. Ahogyan egyre sikeresebbek lettek és egyre feljebb kerültek a ranglétrán, nyilvánvalóvá vált, hogy egyiküknek egyre kevesebb ideje maradt a feleségére és négy gyermekére. Vér szerinti apám állandóan úton volt, vagy megbeszéléseken, esetleg éppen a repülőtérre száguldott, hogy újabb megbeszéléseken vegyen részt. Minél sikeresebb lett, annál ritkábban vacsorázott együtt a családjával. Hétvégeken zsúfolt kis irodájában ült, és aktahalmokba temetkezett. Gazdag apámnak ezzel szemben egyre több szabadideje lett, ahogy sikeresebbé vált. Részben azért tanultam olyan sokat a pénzről, a pénzügyekről, az üzletről és az életről, mert gazdag apámnak mind több ideje szabadult fel, amit a gyerekeire és rám fordított. Szintén jellemző, hogy sikere fokozódásával mindkét apám egyre több pénzt keresett, de vér szerinti, tanult apám közben egyre mélyebbre süllyedt az adósságban. Többet dolgozott, és egyszer csak magasabb adósávba került. Bankára és könyvelője azt ajánlották, vegyen nagyobb házat, hogy úgynevezett "adókedvezményhez" jusson. Ő követte a tanácsot, nagyobb házat vásárolt, így aztán még többet dolgozott, mint azelőtt, hogy fizetni tudja az új ház költségeit, ettől persze még kevesebb ideje maradt a családjára. Gazdag apám más volt. Egyre több pénzt keresett, de egyre kevesebb adót fizetett. Neki is voltak bankárai és könyvelői, de ő nem azt a tanácsot kapta tőlük, amit tanult apám.

A fő ok

A legfőbb lökést, mely arra indított, hogy ne maradjak a négyszög bal felén, az adta meg, ami tanult, szegény apámmal történt pályája csúcsán. Az 1970-es évek elején befejeztem a főiskolát, és Pensacolában, Floridában pilótaképzésen vettem részt a Haditengerészet kötelékében; Vietnamba készültem. Tanult apám ekkor Hawaii állam oktatásügyi kormánybiztosa volt és a kormány tagja. Egy este felhívott telefonon a támaszponton.

— Fiam, feladom az állásomat, és indulok az alkormányzói választásokon a republikánus párt színeiben — mondta.

Nagyot nyeltem, majd megkérdeztem:

— A főnököd ellenében akarsz indulni?

— Igen — felelte.

— Miért? — kérdeztem. — A republikánusoknak nincs esélyük Hawaiiban. A demokrata párt és a munkáspárt túl erősek.

— Tudom, fiam. Azt is tudom, hogy semmi reményünk a győzelemre. Samuel King bíró lesz a kormányzójelölt, és én mellette indulok.

— De miért? — kérdeztem újra. — Miért indulsz a főnököd ellen, ha tudod, hogy veszteni fogsz? — Mert a lelkiismeretem nem engedi, hogy mást tegyek. Zavar a játék, amit ezek a politikusok játszanak.

— Azt akarod mondani, hogy korruptak? — kérdeztem.

— Ezt nem akarom mondani — mondta vér szerinti apám.

Becsületes, erkölcsös ember volt, aki ritkán mondott rosszat bárkiről. Mindig diplomatikus volt. A hangjából mégis éreztem, hogy mérges és zaklatott. Így folytatta:

— Csak azt akarom mondani, hogy a lelkiismeretem lázong, amikor látom, mi zajlik a kulisszák mögött. Nem tudnék többé tükörbe nézni, ha szemet hunynék, és semmit sem tennék. Az állásom és a fizetésem kevésbé fontosak, mint a lelkiismeretem.

Hosszú szünet után rádöbbentem, hogy apám döntött:

— Sok szerencsét! — mondtam halkan. — Büszke vagyok a bátorságodra, és büszke vagyok rá, hogy a fiad lehetek.

Apámat és a republikánusokat lemosták a porondról, amint az várható volt. Az újraválasztott kormányzó közölte, hogy apám soha többé nem kaphat kormányzati állást Hawaii államban. Így is lett. Apám 54 évesen munkát keresett magának, én pedig Vietnamba indultam. Középkorú létére kénytelen volt állásért kilincselni. Egyik magas beosztású, rosszul fizetett állásból ment a másik magas beosztású, rosszul fizetett állásba. Dolgozott az XYZ szolgálat igazgatójaként, ez egy non-profit szervezet volt, és az ABC szolgálatnál ügyvezető igazgatóként, mely szintén non-profit szervezet volt. Daliás, briliáns elméjű és dinamikus ember volt, aki nem kellett többé abban az egyetlen világban, melyet ismert: a kormányzati tisztviselők világában. Próbálkozott több kisvállalkozás beindításával. Egy darabig tanácsadóként tevékenykedett, és megvett egy híres franchise-t is, de mindkettővel kudarcot vallott. Ahogy öregedett és fogyott az ereje, úgy csökkent a lelkesedése is az újrakezdés iránt. Az akarat hiánya minden kudarcba fulladt üzleti vállalkozása után egyre szembetűnőbbé vált. Sikeres "A" volt, aki megpróbált megélni "E"-ként abban a negyedben, melyben semmilyen képzettséggel és tapasztalattal nem rendelkezett, és amelyhez hiányzott az indíttatása. Szerette a közoktatás területét, de nem találta meg a módját, hogy visszatérhessen oda. Az állam kormányzatából való kitiltása hallgatólagosan érvényben maradt. Bizonyos körökben ezt úgy hívják, "fekete lista".

Ha nem lett volna a társadalombiztosítás és az ingyenes egészségügyi szolgáltatás, élete teljes kudarcba fulladt volna. Sikertelenül és némi haraggal a szívében, de tiszta lelkiismerettel halt meg. Tehát mi tartotta bennem a lelket a legsötétebb órákban? Tanult apám kísértő emléke, aki otthon ült, várta, hogy megcsörrenjen a telefon, és igyekezett fennmaradni a vállalkozások világában, egy olyan világban, amelyről mit sem tudott.

Ez és az az örömteli emlék ihletett meg, hogy láttam gazdag apámat egyre boldogabban és egyre sikeresebben az évek múlásával. Ő nem indult hanyatlásnak 54 éves korában, sőt, inkább kivirult. Már évekkel korábban meggazdagodott, de ekkorra mesés gazdagságot mondhatott a magáénak. Rendszeresen írtak róla az újságok, mivel ő vásárolta fel Waikikit és Mauit. Vállalkozásainak módszeres kiépítése és befektetései beértek: jó úton haladt, hogy a szigetek egyik leggazdagabb emberévé váljék.

A kis különbségekből nagy különbségek lesznek Mivel gazdag apám elmagyarázta nekem a négyszöget, jobban megértettem az apró különbségeket, melyek megnőnek az ember munkával töltött éveinek távlatában. A négyszög mutatta meg, hogy inkább azt kell eldöntenem, kivé akarok válni munkás éveim során mintsem, hogy mivel akarok foglalkozni. A legsötétebb órákban ez a mély tudás, és két, erős egyéniségű apám tanításai tartották bennem a lelket.

A négyszög több, mint aminek első látásra tűnik

A CAS HFLOW-négy szög több, mint két vonal és néhány betű.

Ha az egyszerű diagram felszíne alá nézünk, teljesen különböző világok és világszemléletek tárulnak fel előttünk. Én láttam a világot a négyszögnek mind a bal, mind pedig a jobb térfeléről, ezért bizton állíthatom, egészen másként fest attól függően, hogy melyik térfélen állunk — ezekről a különbségekről szól ez a könyv. Egyik negyed sem jobb, mint a másik. Mindegyiknek vannak előnyei és hátrányai. Ezt a könyvet azzal a szándékkal írtam, hogy bepillantást nyújtsak mindbe, és bemutassam, milyen személyiségbeli fejlődés szükséges ahhoz, hogy mindegyikben sikeresekké válhassunk pénzügyileg. Remélem, mindenki megtalálja a számára leginkább megfelelő pénzügyi utat. Ahhoz, hogy sikert érjünk el a négyszög jobb felén, olyan készségekre van szükség, melyek nagy részét nem tanítják az iskolában. Ez talán megmagyarázza, miért kedvelik az emberek Bill Gateset, a Microsoft alapítóját, Ted Turnert, a CNN alapítóját vagy Thomas Edisont, akik mind korán befejezték iskolai tanulmányaikat. Ez a könyv meghatározza azokat a készségeket és azt a személyiségbeli alapállást, mely ahhoz kell, hogy sikert érjünk el a "C", illetve a "B" negyedben. Először átfogóan ismertetem a négy negyedet, azután közelebbről bemutatom a "C és a "B" negyedet. Az "A" és "E" negyedben elérhető sikerek feltételeiről már számos könyvet írtak. Miután elolvassák ezt a könyvet, néhányan talán változtatni akarnak jövedelemszerzésük módján, mások szívesen ott maradnak, ahol vannak. Nem vagyunk egyformák, és egyik negyed sem fontosabb vagy jobb, mint a másik. Minden falunak, városnak és nemzetnek szüksége van mind a négy negyed embereire, hogy biztosított legyen a közösség anyagi stabilitása. Ezenkívül, ahogy öregszünk, egyre több különféle tapasztalatra teszünk szert, és érdeklődési körünk változik. Feltűnt például, hogy a frissen végzett diákok gyakran nagyon örülnek, ha álláshoz jutnak. Néhány év után azonban egyesek úgy döntenek, hogy nem érdekli őket tovább a vállalati ranglétrán való előrejutás, vagy elegük lesz abból, amit éppen csinálnak. A kor és a tapasztalat gyakran arra indítja az embereket, hogy új fejlődés, új kihívások, új anyagi javadalmazás és személyes boldogság után nézzenek. Remélem, a könyv friss ötletekkel szolgál e célok megvalósításához. Röviden szólva, ez a könyv nem a hajléktalanságról, hanem az otthonszerzésről szól... arról, hogy otthonra leljünk valamelyik negyedben vagy negyedekben.

2. fejezet

Ahány negyed, annyi ember

"Öreg kutyát nem lehet új trükkökre tanítani" — mondogatta tanult apám.

Számtalanszor próbáltam neki elmagyarázni a CASHFLOW-négyszöget, hogy új pénzszerzési lehetőséget mutassak neki. Közel a hatvanhoz rájött, hogy sok álma nem valósul meg. Úgy tűnt, a "fekete lista" nem csak az állam kormányzatára terjedt ki. Apám addigra már önmagát tette "fekete listára".

"Megpróbáltam, de nem ment" — mondta.

Ezzel arra utalt, hogy szerencsét próbált az "E" negyedben mint önálló tanácsadó, és a "C" negyedben, amikor megtakarított pénze jelentős részét egy híres jégkrém franchise-ba fektette, amely csődbe ment. Okos volt, ezért elméletben átlátta, milyen különböző technikai készségekre van szükség az egyes negyedekben. Tudta, hogy elsajátíthatná őket, ha akarná. Valami mégis visszatartotta.

Egyszer ebéd közben beszéltem gazdag apámnak tanult apámról.

— Apádat és engem más anyagból gyúrtak — mondta gazdag apám. — Igaz ugyan, hogy mindketten emberi lények vagyunk, mindkettőnknek vannak félelmei, kétségei, hiedelmei, erősségei és gyengéi, mégis másképpen kezeljük ezeket az alapvető dolgokat, nem egyformán reagálunk rájuk.

— Meg tudnád mondani, hogyan másképpen? — kérdeztem.

— Egy ebéd kevés hozzá, hogy elmagyarázzam — felelte. — De a különbözőségeinkből adódik, hogy más negyedekbe tartozunk. Amikor apád át próbált lépni az "A" negyedből a "C"-be, intellektuálisan megértette a folyamatot, de érzelmileg nem tudta kezelni.

Amikor a dolgok rosszul mentek, és elkezdett pénzt veszíteni, nem tudta, mit tegyen, hogy megoldja a problémákat... ezért aztán visszatért abba a negyedbe, ahol otthonosan mozgott.

— Az "A" és időnként az "E" negyedbe — mondtam.

Gazdag apám bólintott. "Ha a pénz elvesztésétől való félelem túlságosan nagy fájdalmat okoz, és ez a félelem mindkettőnkben ott munkál, ő a biztonságot választja, én a szabadságkeresést."

— Ez tehát az alapvető különbség — mondtam, miközben odaintettem a pincért, hogy fizessünk. — Mind emberek vagyunk, de a pénzre és a hozzá kapcsolódó érzelmekre mindannyian különbözőképpen reagálunk — erősítette meg gazdag apám. — Sokszor ez a reakciónk határozza meg, melyik negyedet választjuk jövedelemszerzés céljára.

— Ahány negyed, annyi ember — mondtam.

— Úgy bizony — hagyta helyben gazdag apám, majd felálltunk, és az ajtó felé indultunk. — Ha sikeres akarsz lenni bármelyik negyedben, ahhoz több kell, mint pusztán technikai tudás. Ismerned! kell az alapvető különbségeket is, melyek miatt az emberek más-más negyedet választanak maguknak. Ha erre képes vagy, sokkal könnyebb lesz az életed.

Kezet fogtunk és elbúcsúztunk, miközben a londiner előhozta gazdag apám kocsiját.

— Ja, és még valami — mondtam sietve. — Változhat még apám?

— Hát persze — nyugtatott meg. — Mindenki változhat. De egyik negyedből a másikba lépni nem egyszerűen annyi mint állást vagy pályát változtatni. Ha valaki átlép egyik negyedből a másikba gyakran egész lénye átalakul, megváltozik a gondolkodásmódja és világszemlélete. Egyesek könnyebben váltanak, mások nehezebben egyszerűen azért, mert vannak, akik szívesen fogadják a változást, és vannak, akik harcolnak ellene. Egy másik negyedbe lépni legtöbbször életre szóló élmény. Olyan mély, belső átalakulás, mint az az ismert jelenség, amikor a hernyóból pillangó válik. Az ember nem csak maga változik, de változnak a barátai is. Megmaradnak a cimborák, de egy pillangónak nehéz úgy viselkednie, mint egy hernyónak. A változások tehát nagyok, és nem sokan vállalják őket. A londiner becsapta a kocsiajtót, gazdag apám elhajtott, én pedig magamra maradtam a gondolataimmal.

Mik a különbségek?

Hogyan állapítsam meg, hogy valaki "A", "E" "C" vagy "B", ha alig ismerem? Az egyik lehetőség, hogy meghallgatom, mit mond. Gazdag apám egyik legnagyszerűbb képessége az volt, hogy belelátott az emberekbe, ugyanakkor meggyőződéssel vallotta, hogy "nem ítélhetjük meg a könyveket a borítójukról". Mint Henry Ford, ő sem büszkélkedhetett magas szintű iskolázottsággal, de mindketten tudták, hogyan alkalmazzanak és dolgozzanak együtt olyanokkal, akik igen. Gazdag apám gyakran mondta, hogy okos embereket összehozni és csapatmunkára fogni az egyik legalapvetőbb készség. Gazdag apám 9 éves koromtól fogva tanította azokat a készségeket, amelyek a "C" és "B" negyedben való sikerességhez kellenek. Az egyik ilyen készség, hogy átlássunk az emberek felszíni viselkedésén, és meglássuk legbelső lényüket. Azt mondta: "Ha meghallgatom, mit mond egy ember, látni és érezni kezdem a lelkét." Így 9 éves koromtól kezdve ott ültem, amikor gazdag apám potenciális alkalmazottakkal készített interjút. Ezekből a beszélgetésekből megtanultam, hogy ne a szavakra figyeljek, hanem a mögöttük rejlő alapvető értékrendre. Azokra az értékekre, melyek, gazdag apám szavaival élve, az emberek lelkéből jönnek.

Az "A" negyedre jellemző mondatok

Az a személy, aki az "A", azaz alkalmazotti negyedhez tartozik ilyeneket mond:

"Biztos állást akarok, mely jó fizetést és magas szociális juttatásokat garantál."

Az "E" negyedre jellemző mondatok

Az a személy, aki az "E", azaz egyénileg vállalkozó negyedhez tartozik, ilyeneket mond: "35 dollár a tarifám óránként."

Vagy: "A jutalékom a teljes ár 6 százaléka."

Vagy: "Úgy tűnik, nem találok embert, aki rendesen dolgozik és megcsinálja, amit kell." Vagy: "Több mint 20 óra munkám fekszik ebben a projektben."

A "C" negyedre jellemző mondatok:

Az a személy, aki a "C", azaz cégtulajdonosi negyedhez tartozik, ilyeneket mond:

"Új igazgatót keresek a vállalatom élére."

A "B" negyedre jellemző mondatok:

Az a személy, aki a "B", azaz befektető negyedhez tartozik, ilyeneket mond:

"Bruttó vagy nettó megtérülési rátán alapul a készpénzáramlásom?"

A szavak jó szolgálatot tesznek

Amint gazdag apám kiderítette, milyen személyiségekkel áll szemben, legalábbis pillanatnyilag, mindjárt tudta, mit is akarnak valójában, mit nyújthat nekik, és hogyan értsen szót velük. Gazdag apám szerint "a szavak jó szolgálatot tesznek, és nagy erejük van". Rendszeresen emlékezetébe idézte ezt a fiának és nekem. "Ha vezető egyéniségek akartok lenni, jól kell bánnotok a szavakkal." Tehát ahhoz, hogy valaki sikeres "C" legyen, meg kell tanulni! bánni a szavakkal, tudnia kell, hogyan beszéljen a különböző emberekkel. Gazdag apám arra tanított minket, hogy először figyeljük meg alaposan, milyen kifejezéseket használ a másik, ebből rájövünk, miként és mikor beszéljünk vele, hogy a leghatékonyabban tudjunk vele kommunikálni. Ezt a következőképpen magyarázta: "Lehet, hogy egy szóval fellelkesítünk valakit, míg mást ugyanazzal a szóval teljesen lelombozunk." Például a "kockázat" szó lelkesítően hathat egy "B" negyedbe tartozó egyénre, de óriási riadalmat válthat ki az "A" negyedbe tartozóból. Gazdag apám hangsúlyozta, hogy ha jó vezetők akarunk lenni, legelőször is jó hallgatókká kell válnunk. Ha nem figyelünk oda eléggé a másik ember szavaira, nem tudunk ráérezni a lelkére. Ha pedig nem érzünk rá a lelkére, sosem fogjuk megtudni, kivel beszélünk.

Alapvető különbségek

Gazdag apám a következőképpen indokolta mondását: "Hallgasd meg, mit mond a másik, és érezz rá a lelkére!" Egy ember szóhasználatának hátterében rálelhetünk alapvető értékeire és sajátosságaira, melyek lényegileg meghatározzák, melyik negyedhez tartozik. A következőkben bemutatok néhány általánosságot, melyek elkülönítik egymástól az egyes negyedekbe tartozó embereket.

1. Az "A" (alkalmazott). Ha meghallom a "biztonságos" vagy a "szociális juttatások" szót, máris kezdem kapizsgálni, ki is lehet az illető, személyisége magját tekintve. A "biztonságos" szót gyakorta a félelemre adott válaszként használják az emberek. Az "A" negyedhez tartozó emberben igen gyakran felmerül a biztonság igénye, amikor fél. Ha pénzről és állásról van szó, sokan egyszerűen gyűlölik a félelemérzetet, mely gazdasági bizonytalansággal jár együtt... ezért vágynak biztonságra. A "szociális juttatások" azért fontosak, mert ezek az emberek szeretnének valami pluszt, valami ráadás jutalmat — vagyis egy meghatározott különtérítést, úgy mint ingyenes egészségügyi szolgáltatás vagy nyugdíj. A lényeg, hogy biztonságban érezhessék magukat, és mindezt írásban garantálják. A bizonytalanság nem elégíti ki ezeket az embereket, csak a teljes bizonyosság. A következő belső logika szerint működnek: "Én ezt nyújtom neked... és akkor te ígérd meg, hogy cserébe ezt és ezt adod." Félelmüket némi bizonyossággal akarják ellensúlyozni, ezért biztonságra és szilárd alapokon nyugvó megállapodásokra törekszenek, ami az alkalmazásukat illeti. Igazat mondanak, amikor azt állítják: "Nem érdekel olyan nagyon a pénz." Számukra a biztonság gyakran fontosabb a pénznél. Az alkalmazottak bármilyen beosztásban dolgozhatnak, lehetnek cégvezetők vagy portások. Nem az számít, mit csinálnak, hanem a munkaszerződés, melyet az őket alkalmazó vállalattal vagy személlyel kötöttek.

2. Az "E" (egyénileg vállalkozó). Ezek az emberek a maguk urai akarnak lenni, vagy: a maguk dolgával akarnak törődni. Én "csináld magad" embereknek nevezem őket Ha pénzről van szó, a vérbeli "E" nem akarja, hogy jövedelme más emberektől függjön. Más szóval, ha egy "E" keményen dolgozik, elvárja, hogy megfizessék a munkáját Az "E"-ek nem szeretik, ha a keresetüket más személy vagy netán egy embercsoport határozza meg, akik nem dolgoznak annyira keményen. A "E"-ket meg kell fizetni, ha sokat dolgoznak. Számukra az is természetes, hogy ha valaki nem dolgozik olyan sokat, akkor nem érdemel sok pénzt. (Pénzkérdésben nagyon erőteljesen független álláspontot képviselnek.) A félelemérzet

Míg az "A" gyakran biztonságkereséssel reagál a félelemérzetre, az "E" másként. Az "E" negyedbe tartozó emberek nem törekszenek biztonságra, amikor félnek, hanem uralni próbálják a helyzetet, és egyedül igyekeznek megoldani a problémát. Ezért nevezem ezt a csoportot "csináld magad" embereknek. Ha hatalmába keríti őket a félelem, és anyagi kockázattal kell szembenézniük, "a szarvánál ragadják meg a bikát". Ebben a csoportban szép számmal találunk magasan képzett értelmiségieket, akik hosszú éveket töltöttek iskolapadban — orvosokat, ügyvédeket, fogorvosokat. Ide tartoznak azok az emberek is, akik nem a szokványos tanulási ösvényt járták végig, vagy a hagyományos oktatáson kívül még másféle oktatásban is részt vettek. Ilyenek a direkt jutalékos rendszerben dolgozó ügynökök — például az ingatlanügynökök — vagy kis boltok tulajdonosai, kiskereskedők, takarító kisiparosok, vendéglősök, tanácsadók, terapeuták, utazásszervezők, autószerelők, vízvezeték-szerelők, asztalosok, prédikátorok, villanyszerelők, fodrászok és művészek. E csoport tagjainak kedvenc mondása ez lehetne: "Senki sem csinálja nálam jobban", vagy ez: "A magam útját járom". Az egyénileg vállalkozók gyakran nagyon erősen törekszenek a tökéletességre. Különlegesen jól akarják csinálni, amit csinálnak. Lelkük mélyén úgy gondolják, senki nem csinálja jobban, mint ők, ezért nem is bíznak senkiben, hogy az ugyanúgy elvégezné a munkájukat, mint ők maguk... ahogyan szerintük tökéletes. Ezek az emberek sok vonatkozásban igazi művészek, mert megvan a saját, egyéni stílusuk és módszerük a munkavégzésre. Ennek köszönhetik, hogy megbízásokat kapnak. Ha az ember rábízza magát egy agysebészre, biztos akar lenni benne, hogy az illető hosszú évekig tartó képzést kapott, és sokéves tapasztalat áll mögötte, továbbá, ami a legfontosabb: végezzen tökéletes munkát. Ugyanez igaz a fogorvosra, a fodrászra, a piaci tanácsadóra, a vízvezeték-szerelőre, a villanyszerelőre, a jósnőre, az ügyvédre és a vállalati oktatóra. Mi, az ügyfelei, elvárjuk, hogy a legjobbat kapjuk. Ezt a csoportot sem a pénz érdekli elsősorban. A függetlenség, a szabadság, hogy a maguk módján végezhessék a dolgukat, és szakmai elismerésben részesüljenek, sokkal fontosabb számukra a pénznél. Ha felfogadjuk őket, a legjobb megmondani nekik, mit várunk tőlük, azután hagyni, hadd csinálják úgy, ahogyan jónak látják. Nem igénylik, és nem is szeretik a felügyeletet. Ha túlságosan beleavatkozunk a munkájukba, cserbenhagynak és közlik, hogy keressünk mást a munka elvégzésére. A pénz náluk valóban nem elsőrendűen fontos; az önállóság viszont az. Ezek az emberek sokszor nagyon nehezen találnak olyat, akinek kiadhatják a munkájuk egy részét, mert az ő szemükben senki sem ér fel hozzájuk színvonalban. Ezért mondják oly gyakran: "Nehéz manapság jó segítséget találni." Ez az oka annak is, hogy ha ezek az emberek kitanítanak valakit a maguk mesterségére, az illető gyakran "a maga útját járja", a "maga ura lesz", a "maga módján végzi a dolgát" és "szereti kifejezésre juttatni az egyéniségét". Sok "E" típusú ember nem szívesen foglalkoztat és oktat másokat, mert a keze alól kijövő tanítványok gyakran konkurenciát jelentenek. Ennek köszönhetően viszont az "E"-k nagyon keményen és egyedül dolgoznak.

3. A "C" (cégtulajdonos). Ez a csoport mondhatni az "E" szöges ellentéte. A vérbeli "C"-k szeretik körülvenni magukat mind a négy "A, E, C és B" kategóriához tartozó értelmes emberekkel. Szemben az "E"-vel, aki nem szereti kiadni a munkát (mert szerinte senki sem tudná nála jobban elvégezni), igazi "C" szívesen dolgoztat másokat. A "C" mottója ez lehetne: "Miért csinálnám magam, ha kiadhatom másnak, aki jobban csinálja?" Henry Ford ennek a típusnak jeles képviselője. Egy népszerű anekdota szerint egy úgynevezett értelmiségi csoport lenézően nyilatkozott Fordról, amiért "tudatlan". Azt állították, Ford igazán kevés dologhoz ért. Ford erre meghívta őket az irodájába, és felajánlotta, hogy bármilyen kérdést feltehetnek neki, majd ő megválaszolja. A vádlók tehát elmentek Amerika legkiemelkedőbb iparmágnásához, és elkezdték őt kérdezgetni. Ford végighallgatta a kérdéseiket, majd, amikor mindenki elmondta a magáét, a telefonért nyúlt, és feltárcsázta néhány briliáns elméjű asszisztensét, hogy adják meg a válaszokat a kérdésekre. Végül azzal fejezte be a találkozót, hogy közölte a kérdezőkkel: okos, iskolázott embereket tart maga körül a kérdések megválaszolására, mert így ő fontosabb tevékenységekre használhatja az agyát. Olyasmire, mint a "gondolkodás". A Fordnak tulajdonított egyik mondás így hangzik: "A gondolkodás a lehető legkeményebb munka. Ezért foglalkoznak vele oly kevesen".

A vezetés a legjobbat hozza ki az emberekből

Henry Ford volt gazdag apám példaképe. Gazdag apám számos könyvet elolvastatott velem olyan emberekről, mint Ford és John D. Rockefeller, a Standard Oil alapítója. Mindig arra bíztatta fiát és engem, hogy sajátítsuk el a vezetés lényegét és az üzleti élet technikai fortélyait. Mai eszemmel már értem, hogy bár sokan értenek az egyikhez vagy a másikhoz, de aki sikeres "C"-vé akar válni, annak mindkettőben jártasnak kell lennie. Arra is rájöttem, hogy mindkét készség tanulható. A vállalkozás és a vezetés egyrészt tudomány, másrészt művészet. Én mindkettőt életre szóló tananyagnak tekintem. Gyerekkoromban gazdag apám a kezembe adta Marcia Brown 1947-ben írott gyerekkönyvét, a Kőlevest, amely ma is kapható a könyvesboltokban. Ezzel a könyvvel kezdődött képzésem a cégvezetés terén. "A vezetés — mondta gazdag apám — az a képesség, amellyel a legjobbat hozzuk ki az emberekből." Ezért tanította meg fiának és nekem az üzleti sikerhez szükséges technikai ismereteket: a pénzügyi kimutatások értelmezését, a marketinget, az eladást, a könyvelést, a menedzsmentet, a termelést és a tárgyalást, továbbá hangsúlyozta, hogy meg kell tanulnunk emberekkel együtt dolgozni, és irányítani őket. Gazdag apám azt mondta: "A vállalati üzleti élet technikai fogásai pofonegyszerűek. Az a nehéz benne, hogy együtt kell dolgozni másokkal."

Emlékeztetőül ma is elolvasom időnként a Kőlevest, mert személy szerint hajlamos vagyok rá, hogy vezető helyett zsarnokká váljak, amikor a dolgok nem úgy mennek, ahogyan szeretném.

A vállalkozói fejlődés

Gyakran hallom a következő mondatot: "Elindítom a saját vállalkozásomat." Sokan azt hiszik, az anyagi biztonsághoz és a boldogsághoz az az út vezet, hogy "a maguk útját járják", vagy hogy "kifejlesztenek egy vadonatúj terméket". Nekilátnak saját vállalkozásuk beindításához. Sok esetben a következő úton haladnak:

Sokan inkább "E" típusú vállalkozásba fognak, mint "C" típusúba. Ismét hangsúlyozni szeretném, egyik sem feltétlenül jobb a másiknál. Mindkettőnek megvannak a maga erősségei, gyengéi, kockázatai és jutalmai. De sok olyan ember, aki valójában "C" típusú vállalkozást akar, végül mégis "E" vállalkozásba fog, és megragad a négyszög bal felén.

Számos kezdő vállalkozó ezt akarja:

Végül mégis ezt csinálja, és itt meg is áll:

Sokan megkísérlik a következőt:

De csak kevesen vállalkoznak rá igazán. Miért? Mert a különféle negyedekben különböző technikai és emberi készségekre van szükség az érvényesüléshez. El kell sajátítani a negyednek megfelelő ismereteket és gondolkodásmódot, hogy sikeresekké válhassunk.

Az "E" és a "C" típusú vállalkozás különbségei Az igazi "C"-k akár egy évre vagy annál is többre magára hagyhatják vállalkozásukat, és visszatérve azt tapasztalják, hogy az több hasznot termel, és jobban működik, mint korábban. Az igazi "E" típusú vállalkozásban, az "E"-nek valószínűleg nem lenne hová visszatérnie, ha egy évre vagy többre magára hagyná vállalkozását. Minek tulajdonítható ez a különbség? Egyszerűen szólva az "E"-nek csak munkája van, míg a "C" egy rendszerrel rendelkezik, ahol azután hozzáértő emberekre bízza a rendszer működtetését. Vagy másképpen: sokszor az "E" maga a rendszer. Ezért nem hagyhatja magára a vállalkozást. Vegyünk példának egy fogorvost! A fogorvosok több éves iskolai képzés után válnak önálló rendszerré. Önnek, mint ügyfélnek, fáj a foga. Elmegy tehát a fogorvosához. Ő ellátja magát. Ön fizet, majd hazamegy. Elégedetten meséli el barátainak, milyen kiváló fogorvosa van. A legtöbb esetben a fogorvos egy szál magában végzi el a munkáját. A probléma csak az, hogy időnként szabadságra megy, ilyenkor nincs is jövedelme. A "C" típusú vállalkozások tulajdonosai nyugodtan elmehetnek szabadságra akármennyi időre, mert övék a rendszer, nemcsak a munka. A pénz akkor is áramlik hozzájuk, amikor szabadságon vannak.

Ahhoz, hogy valaki sikeres "C" legyen, a következőkre van szükség:

A. Tulajdonjog a rendszer felett és

B. Az emberek irányításának képessége.

Tud-e ön jobb hamburgert készíteni, mint a McDonald's?

Sokan kérnek tőlem tanácsot arra vonatkozóan, hogyan indítsanak be egy vállalkozást, vagy hogyan szerezzenek pénzt egy-egy új termékhez vagy egy-egy új ötlet megvalósításához. Általában 10 percig hallgatom őket, és ez idő alatt többnyire meg tudom ítélni, mire helyezik a hangsúlyt: a termékre vagy az üzletépítésre. A 10 perc alatt többnyire ilyen mondatokat hallok (ne feledjük, milyen fontos jó hallgatónak lenni, hagyni, hogy beszélgetőpartnerünk szavai eljuttassanak minket az ő lelkében rejlő értékekhez): "Ez sokkal jobb termék, mint az XYZ cégé."

"Mindenütt körülnéztem, és senki nem gyárt ilyen terméket."

"A haszon 25 százalékáért öné lehet az ötlet."

"Évekig dolgoztam ezen (a terméken, könyvön, zeneművön, találmányon)."

Ezek jellemzően egy a négyszög bal felébe tartozó személy, egy "A" vagy egy "E" szavai.

Lényeges, hogy ilyenkor ne rontsunk ajtóstól a házba, hiszen alapvető értékekkel és gondolatokkal van dolgunk, melyek gyakran hosszú évek alatt kristályosodtak ki az illetőben... de az is lehet, hogy nemzedékek örökítették őket tovább egymásnak. Ha nem kezelnénk elég finoman és türelmesen a témát, ártalmasan befolyásolnánk egy törékeny és sérülékeny új gondolat megfoganását, és ami ennél fontosabb, megsértenénk egy érzékeny emberi lényt, aki éppen készül átlépni egy másik negyedbe.

A hamburger és az üzlet

Hogy finoman kezeljem a témát, ilyen beszélgetések során gyakran a McDonald's hamburgerének példájával hozakodom elő. Miután végighallgattam partnerem mondandóját, megkérdezem: "Ön személy szerint tudna jobb hamburgert készíteni, mint a McDonald's?" Eddig még nem volt olyan beszélgetőpartnerem, aki ne igennel felelt volna a kérdésre. Mindannyian képesek jobb minőségű hamburgert készíteni és felszolgálni, mint a McDonald's. Ezután felteszem a következő kérdést: "Ön személy szerint tud jobb üzleti rendszert létrehozni, mint a McDonald's?" Vannak, akik azonnal megértik a különbséget, de nem mindenki. Szerintem ez attól függ, hogy az illetőt mennyire erős gyökerek kötik a négyszög bal térfeléhez, vagyis mennyire összpontosítanak a jobb hamburgerre, illetve mennyire kötődnek a jobb térfélhez, vagyis mennyire összpontosítanak az üzleti rendszerre. Nem győzöm hangsúlyozni, milyen sok vállalkozó él a világban, akik sokkal jobb termékeket kínálnak, mint a szupergazdag multinacionális cégek; ahogyan emberek milliárdjai tudnának jobb hamburgert gyártani a McDonald's-énál. Mégis, egyedül a McDonald's rendelkezik azzal a rendszerrel, amely több milliárd hamburgert ad el.

Vessünk egy pillantást a másik oldalra!

Akik meglátják a másik oldalt, azoknak azt javaslom, menjenek el a McDonald's-hoz, vásároljanak egy hamburgert, és figyeljék meg a mögötte álló rendszert. Vegyék figyelembe a nyers hamburgerhúst szállító kamionokat, a marhatenyésztő farmert, a jószágfelvásárlót és a televíziós reklámokat, melyekben Ronald McDonald szerepel. Figyeljék meg, hogy képzik ki azokat a tapasztalatlan fiatalokat, akik mindenütt egyformán üdvözlik a betérő vendéget: "Hello, üdvözlünk McDonald's-nál!", és vegyék szemügyre a franchise minden egyes tagjának berendezését és díszleteit, a hamburgerzsömlesütő pékségeket és a több millió kiló hasábburgonyát, mely mindenütt a világon hajszálra egyforma ízű. Azután gondoljanak a brókerekre, akik a Wall Streeten a McDonald's szárnál termelik a pénzt. Ha elkezdik átlátni az "összképet", akkor van esélyük, hogy átlépjenek a négyszög "C" vagy "B" negyedébe. Végtelen sok új ötlet létezik, és több milliárd ember készít különféle szolgáltatásokat és termékeket. A termékeknek szeri, se száma, de csak kevesen tudják, hogyan építsenek elsőrangú üzleti rendszereket. Bill Gates a Microsofttól nem hozott létre semmilyen nagyszerű terméket. Megvette valaki más termékét, és erős, átfogó rendszert épített köré.

4. A "B" (befektető). A befektetők pénzzel csinálnak pénzt. Nem kell dolgozniuk, mert a pénz dolgozik nekik? A "B" negyed a gazdagok játéktere. Bármelyik negyedből származzék is valakinek a jövedelme, ha valaha gazdag akar lenni előbb-utóbb el kell jutnia a "B" negyedbe. A pénz a "B" negyedben válik gazdagsággá.

MEI és MEP

A legtöbben már hallottunk róla, hogy a nagy gazdagság és jómód titkai a következők: 1. MEI — más emberek ideje.

2. MEP — más emberek pénze.

A MEI és a MEP a négyszög jobb felén találhatók. A négyszög bal feléhez tartozók többnyire a ME-k (más emberek), akiknek az idejét és pénzét a jobb oldalhoz tartozók használják.

A fő ok, amiért Kim és én úgy döntöttünk, inkább "C" típusú vállalkozást építünk ki magunknak, mint "E" típusút, az volt, hogy felismertük, milyen hosszú távú előnyök származnak "mások idejének" felhasználásából. Sikeres "E"-nak lenni többek között azért nem előnyös, mert az egyszerűen sok munkát jelent. Más szavakkal: a jó munka eredménye a még több munka és a hosszabb munkaidő.

A továbbiakban a négyszög jobb felén szükséges készségeket és gondolkodásmódot írom le. Tapasztalatom szerint a jobb térfélen való érvényesüléshez más gondolkodásmódra és másféle technikai készségekre van szükség. Azok, akik eléggé rugalmasan meg tudják változtatni gondolkodásmódjukat, valószínűleg könnyűnek fogják találni a nagyobb anyagi biztonság és függetlenség elérését. Mások számára esetleg nehezebbnek tűnik ez a folyamat. Sokan ugyanis leragadnak egy negyedben és egyféle gondolkodásnál. Azt biztosan mindenki megérti majd, miért van, hogy egyesek kevesebbet dolgoznak, többet keresnek, kevesebb adót fizetnek és anyagilag nagyobb biztonságban érzik magukat, mint mások.

Útmutató a függetlenséghez

A CASHFLOW-négyszög nem szabálygyűjtemény. Csupán út mutató azoknak, akik használni kívánják. Kimet és engem elvezetett az anyagi küzdelmektől az anyagi biztonsághoz, majd az anyagi függetlenséghez. Mi nem akartunk életünk minden áldott napján korán kelni és pénzért dolgozni.

A különbség a gazdagok és a többi ember között Néhány éve olvastam egy cikket, mely szerint a legtöbb gazdag ember jövedelme 70 százalékát befektetésekből szerzi, azaz a "B" negyedből, és mindössze 30 százalékát munkabérből, azaz az "A" negyedből.

Jövedelmük a következőképpen alakul:

A gazdagság és a vagyonosság közötti különbség Az 1. fejezetben leírtam, hogy a feleségem és én 1989-re milliomosok lettünk, de 1994-ig nem voltunk anyagilag szabadok. Különbség van aközött, hogy valaki gazdag-e vagy vagyonos. 1989-re vállalkozásaink sok pénzt termeltek nekünk. Többet kerestünk, és kevesebbet dolgoztunk, mert üzleti rendszerünk a mi fizikai erőfeszítéseink nélkül is tovább növekedett. Elértük, amit a legtöbb ember pénzügyi sikernek nevez.

Hátravolt még, hogy a vállalkozásunkból származó készpénzt megfoghatóbb eszközökké alakítsuk, melyek további készpénzt áramoltatnak. Sikeressé tettük a vállalkozásunkat, ideje volt hát, hogy eszközeinket addig gyarapítsuk, amíg el nem érjük, hogy a belőlük áramló készpénz több legyen, mint a költségeink.

A diagramunk így nézett ki:

1994-re az összes eszközeinkből származó passzív bevétel meghaladta a kiadásainkat. Ekkorra vagyonossá váltunk.

A cégünk valójában eszköz is volt, hiszen jövedelmet termelt, és jelentős munkaráfordítás nélkül üzemelt. Személyes jómódunk érdekében azonban szükség volt rá, hogy kézzelfogható eszközeink is legyenek — ingatlanok és részvények —, melyek a kiadásainkat meghaladó további passzív jövedelemhez juttatnak; csak ezek után mondhattuk magunkat igazán vagyonosnak. Miután az eszközeinkből befolyó jövedelem több lett, mint a cégünk által termelt pénz, eladtuk a vállalkozást az üzlettársunknak. Most már vagyonosak voltunk.

A vagyonosság definíciója A vagyonosság definíciója a következő kérdés megválaszolása: "Hány napig tudunk megélni életszínvonalunk fenntartása mellett anélkül, hogy gyakorlati értelemben munkát végeznénk (vagy bármely más, velünk egy háztartásban élő személy gyakorlati értelemben munkát végezne)?" Nézzünk egy példát: Ha havi kiadásunk 1 000 dollár és 3 000 dollár megtakarított pénzünk van, a vagyonunk körülbelül 3 hónap, vagyis 90 nap. A vagyont időben kell mérni, nem dollárokban.

1994-re a feleségem és én korlátlanul vagyonosak voltunk (nem számolva a nagy gazdagsági változások lehetőségével), mert a befektetéseinkből származó bevételünk meghaladta a havi kiadásainkat.

Végeredményben nem az számít, mennyi pénzt keresünk, hanem, hogy mennyit tartunk meg, és hogy az a pénz mennyi ideig dolgozik nekünk. Naponta találkozom olyanokkal, akik sokat keresnek, de minden pénzük a kiadásrovatba kerül. Készpénzáramlási modelljük a következőképpen fest: Amint keresnek egy kis plusz pénzt, azonnal vásárolni kezdenek. Gyakran nagyobb házat, új autót vesznek belőle, ami hosszú távú adósságokat és több munkát eredményez, az eszközrovatba pedig semmit nem tudnak írni. Úgy folyik ki kezeik közül a pénz, mintha legalábbis valamilyen pénzügyi hashajtót szednének.

Piros vonalas pénzgazdálkodás

Az autós szaknyelvben létezik egy kifejezés: "piros vonalon tartani a motort". Ez azt jelenti, a motor fordulatszáma olyan magas, hogy megközelíti a "piros vonalat", vagyis azt a maximális sebességet hozzák ki a kocsiból, amelynél a motor még nem robban fel.

Sokan — szegények és gazdagok — úgy kezelik a pénzt, hogy állandóan megközelítik a pénzügyi "piros vonalat". Nem számít, mennyit keresnek, amint befolyik a pénz, azonnal el is költik. Ha a kocsink motorját a "piros vonalig" pörgetjük fel, csökken a motor várható élettartama. Ugyanez igaz a "piros vonalas" pénzgazdálkodásra is.

Számos orvos barátom arról panaszkodik, hogy túl sok a túlterheltség okozta stressz, még sincs az embereknek soha elég pénzük. Az egyikük szerint az egészségügyi problémák egyik legjelentősebb oka manapság a "pénztárca rákja".

A pénz pénzt fial

Mindegy, mennyi pénzt keres az ember, előbb-utóbb valamennyit a "B" negyedben kell munkára fognia. A "B" negyed lényege az a gondolat, hogy a pénz pénzt fial. Másképpen szólva az, hogy a pénzünk dolgozik nekünk anélkül, hogy mi magunk munkát végeznénk. Fontos azonban megjegyezni, hogy léteznek egyéb befektetési formák is.

Egyéb befektetési formák

Az emberek befektetnek a tanulásukba. A hagyományos iskolai képzettség azért fontos, mert minél jobb a képzettségünk, annál jobb esélyekkel tudunk pénzt keresni. Ha négy évet töltünk főiskolán, éves jövedelmünk 24 ezer dollártól 50 ezer dollárig terjedhet. Ha azt vesszük alapul, hogy egy ember átlagosan 40 évet tölt aktív munkával, a négy év főiskola vagy egyéb felsőoktatási képzés igazán kitűnő befektetés. A hűség és a kemény munka szintén befektetési formák, ha egy életen át egy cég vagy az állam alkalmazottaiként dolgozunk. Cserébe hátralévő éveinkre szerződésben biztosított nyugdíj illet meg bennünket. A befektetésnek ez a formája népszerű volt az ipari korban, de az információ korában elavultnak számít.

Mások nagy családba fektetnek be, cserébe gyermekeik gondjukat viselik öregségükre. Ez a befektetési forma általános volt a múltban, de a jelenlegi gazdasági megszorítások miatt egyre nehezebb családoknak biztosítani a szülők megélhetését és orvosi ellátását.

Az amerikai kormányzati nyugdíjprogramok — a társadalombiztosítási rendszer és az orvosi ellátás segélyezése, melyek többnyire a munkabérekből való levonás árán érvényesülnek — úgyszintén törvény adta befektetési formák. A jelentős demográfiai változások és a növekvő költségek miatt azonban ez a befektetési forma valószínűleg nem fogja tudni beváltani a hozzá fűzött reményeket. Léteznek ezen kívül önálló befektetési eszközök, ezeket kínálják a magán nyugdíjpénztárak. A szövetségi kormányzatok az ilyen befektetésekért gyakran adókedvezményt kínálnak mind a munkáltatónak, mind az alkalmazottnak. Amerikában és Ausztráliában is léteznek magán nyugdíjpénztárak.

A befektetésekből származó jövedelem

Bár a fent bemutatott lehetőségek mind befektetési formák, a "B" negyed mégis az olyan befektetésekre támaszkodik, melyek rendszeres jövedelmet biztosítanak egy ember kereső évei alatt. Természetesen ahhoz, hogy valaki "B"-nek minősüljön, ugyanannak a kritériumnak kell érvényesülnie, mint a többi negyed esetében: jelenlegi jövedelmét a "B" negyedből kell szereznie; illetve: a pénz dolgozzék neki, ebből származzék jelenlegi jövedelme.

Vegyünk példának egy olyan embert, aki házat vásárol befektetésként, és kiadja azt. Ha a beszedett lakbér több, mint az ingatlan üzemeltetési költségei, a jövedelme a "B" negyedből származik! Ugyanez igaz azokra is, akik bankbetéteik, illetve kötvényeik kamataiból vagy részvényeik osztalékaiból szerzik jövedelmüket. Természetesen, hogy valaki milyen mértékben tartozik a "B" negyedhez, az attól függ, mennyi jövedelme származik a "B" negyedből anélkül, hogy dolgozna.

Befektetés-e a magán nyugdíjpénztári számla?

A magán nyugdíjpénztári számla befektetési forma, és fenntartása bölcs dolog. Reményeink szerint a legtöbben befektetőkké válunk, miután megszűnünk aktív keresők lenni. E könyv értelmében azonban a "B" negyed olyan személyek számára van fenntartva, akik még dolgozó éveik alatt szerzik jövedelmüket befektetésekből. A valóságban a legtöbb ember nem befektetésként használja magánnyugdíj-számláját. A legtöbben pénzt gyűjtenek a számlán abban a reményben, hogy amikor majd nyugdíjba mennek, több pénzt vehetnek ki belőle, mint amennyit befizettek.

Különbség van aközött, hogy valaki pénzt tesz félre a magánnyugdíj-számláján, avagy aktívan arra használja a pénzét, hogy több jövedelmet szerezzen általa.

Befektetőke a brókerek?

Sok befektetési tanácsadó a meghatározás értelmében nem a "B" negyedből szerzi a jövedelmét. Ilyenek a tőzsdei brókerek, az ingatlan ügynökök, a pénzügyi tanácsadók, a bankárok és a könyvelők; ők elsősorban az "A", illetve az "E" negyedhez tartoznak. Más szavakkal: jövedelmüket a szakmájuk gyakorlásával szerzik, nem feltétlenül saját eszközeikkel.

Vannak tőzsdei kereskedő barátaim is. Alacsony áron veszik meg a részvényeket, és abban bíznak, hogy sikerül őket magas áron eladniuk. Nekik a "kereskedés" a munkájuk. Helyzetük hasonló a kiskereskedőkéhez, akik nagykereskedelmi áron veszik meg az árut, melyet azután kiskereskedelmi áron értékesítenek. Fizikailag valamit dolgozniuk kell a pénzért. Ezért inkább az "E" negyedbe sorolhatók, minta"B"-be.

Befektetőke mindezek az emberek? A válasz: igen, de fontos szem előtt tartani a különbséget, hogy valaki a jutalékból keres pénzt, vagy tanácsokat ad el órabérben, esetleg havi fizetésért, vagy olcsón próbál venni és drágán eladni, illetve észreveszi és megteremti a jó befektetéseket.

Íme egy módszer, melynek segítségével megtudhatjuk, hogy jók-e a tanácsadóink: Kérdezzük meg, jövedelmük hány százalékát teszik ki a jutalékok vagy a tanácsadásért kapott díjak, illetve mennyit passzív, befektetéseikből vagy egyéb vállalkozásokból származó bevételek.

Számos könyvvizsgáló barátom van, akik a kötelező szakmai titoktartás figyelembevételével elmondták, hogy a hivatásos befektetési tanácsadók közül sokan alig rendelkeznek befektetésekből származó jövedelemmel. Másként szólva "vizet prédikálnak és bort isznak".

A "B" negyedből származó jövedelem előnyei

A jövedelmüket a "B" negyedből szerző emberek elsődleges megkülönböztető jegye tehát az, hogy a pénzük által jutnak pénzhez. Ha jól csinálják, a pénzük több száz éven át dolgozik nekik és a családjuknak.

Ha tudjuk, hogyan keressünk pénzt a pénzzel, és nem kell naponta korán kelnünk, hogy munkába menjünk, annak nyilvánvaló előnyei vannak. Mindezeken kívül azonban olyan adócsökkentő lehetőségek is rendelkezésünkre állnak, melyek a bérből és fizetésből élőknek nem.

Az egyik ok, amiért a gazdagok egyre gazdagabbak, az, hogy időnként milliókat keresnek, és törvényesen nem kell érte adót fizetniük. Ez úgy lehetséges, hogy az "eszközrovatba" írják a pénzt, a "forrásrovatba"; vagy befektetőként szerzik a pénzt, nem a munkájukért kapják. A bérből és fizetésből élő embereknek nemcsak több adót kell fizetniük, de ráadásul az adót levonják a bérükből, így azt soha sem kapják meg mint jövedelmet.

Miért nincs több befektető?

A "B" negyed arra való, hogy kevesebbet dolgozzunk, többet keressünk és kevesebb adót fizessünk. Akkor hát miért nincsenek többen a befektetők? Ugyanazért, amiért oly sokan nem indítanak saját vállalkozást. Az indok egyetlen szóban összefoglalható: "kockázat".

Sok ember nem szereti kiadni a kezéből a nehezen szerzett pénzt, melyet esetleg sosem lát újra. Sokan annyira félnek a veszteségtől, hogy inkább nem fektetnek be, nem kockáztatják a pénzüket a legkisebb mértékben sem... bármennyit nyerhetnének is rajta.

Egy hollywoody híresség egyszer azt mondta: "Nem az aggaszt, hogy mennyit nyerek a befektetésen, hanem az, hogy visszanyerem-e egyáltalán a befektetett összeget."

A veszteségtől való félelem négy nagy kategóriába osztja a befektetőket:

1. A kockázat ellenzői, akik kizárólag a biztonságra törekszenek, és bankban tartják a pénzüket.

2. Olyan emberek, akik a befektetést másra bízzák, befektetési tanácsadóra vagy befektetési alapkezelőre.

3. Szerencsejátékosok.

4. Befektetők.

A szerencsejátékos és a befektető között a következő a különbség: A szerencsejátékos számára a befektetések eredménye pusztán a szerencsén múlik, a befektető számára az ügyességen. Azok az emberek, akik másra bízzák a pénzük befektetését, általában nem akarják megtanulni, hogyan kell befektetni. Számukra csak az a lényeg, hogy megtalálják a megfelelő pénzügyi tanácsadót. Egy későbbi fejezetben a befektetőket hét szintre osztom, hogy jobban megvilágítsam ezt a témát.

A kockázat gyakorlatilag kiküszöbölhető

A befektetésekkel kapcsolatban az a szerencse, hogy a kockázat minimálisra csökkenthető, vagy akár teljesen ki is küszöbölhető. Így is nyerhetünk sok pénzt, ha ismerjük a játékszabályokat. Az igazi befektető így beszél: "Milyen hamar nyerhetem vissza a pénzemet, és mennyi jövedelemre számíthatok életem hátralevő éveiben, miután megtérült a kezdetben befektetett összeg?" Az igazi befektető kíváncsi rá, mennyi idő alatt kapja vissza a pénzét. Akik magánnyugdíj-számlákra fizetik be a pénzüket, évekig kénytelenek várni, hogy megtudják, visszakapják-e valaha a befizetett összeget. Ez különbözteti meg alapvetően az igazi befektetőt azoktól, akik a nyugdíjukra takarékoskodnak. A legtöbb embert a pénze elvesztésétől való félelem indítja a biztonságkeresésre. A "B" negyed azonban nem olyan rettenetesen kockázatos, mint azt sokan hiszik. Ugyanolyan, mint bármelyik másik negyed. A sikerhez rendelkezni kell a megfelelő készségekkel és jellemző gondolkodásmóddal. Ezeket pedig el lehet sajátítani, ha vesszük a fáradságot, és időt szánunk rá.

Új korszak hajnalán

1989-ben leomlott a berlini fal. Ez a világtörténelem egyik legjelentősebb eseménye volt. Véleményem szerint nem csupán a kommunizmus bukását fémjelezte, hanem az ipari korszak végét és az információ korának kezdetét.

Mi a különbség az ipari korszak és az információ korának nyugdíjtervei között?

Kolumbusz 1492-es amerikai partra szállása nagyjából egybeesik az ipari korszak kezdetével. A berlini fal ledöntése 1989-ben jelzi ugyanezen korszak végét. Úgy tűnik, a modernkori történelemben 500 évenként nagy, kataklizmaszerű változások történnek. Jelenleg egy ilyen időszakot élünk.

A változás már több százmillió ember anyagi biztonságát fenyegeti, akik közül sokan még nem ismerték fel a változás anyagi vonzatait, sokan pedig nem tudnak velük mit kezdeni, mert nincsen elég pénzük. A változást az ipari kor és az információ korának nyugdíjtervei közötti különbség mutatja. Gyerekkoromban gazdag apám arra bíztatott, vállaljak kockázatot a pénzemmel és tanuljam meg a befektetés szabályait, valamint a kockázat kezelését. Tanult apám erre azt mondta: "Minek tanuljam meg, hogyan kell befektetni?! Állami nyugdíjalapom van, a tanárok szakszervezete és a társadalombiztosítás gondoskodik rólam, így csak kockáztatnám a pénzemet?" Tanult apám hitt az ipari kor nyugdíj tervében, a kormányzati tisztviselők nyugdíjában és a társadalombiztosításban. Örömmel fogadta, amikor beléptem a tengerészgyalogsághoz. Ahelyett, hogy azon aggódott volna, nem esem-e el Vietnamban, egyszerűen annyit mondott: "Tarts csak ki húsz évig, és akkor életre szóló nyugdijat és ingyenes orvosi ellátást kapsz majd." Bár ezek a nyugdíjtervek még mindig használatban vannak, hivatalosan már semmit sem érnek. Az elgondolás, miszerint egy cég anyagi felelősséget vállal alkalmazottjai nyugdíjáért, majd pedig az állam nyugdíjtervek alapján kifizeti az állampolgár öregkori megélhetéséhez szükséges pénzt, mára idejét múlta.

Befektetőkké kell válnunk

A meghatározott javadalmazáson alapuló nyugdíjtervektől, melyeket én az ipari kor nyugdíjtervének hívok, a meghatározott hozzájáruláson alapuló nyugdíj tervek, azaz az információ korának nyugdíjtervei felé vezet az út. Az eredmény pedig az, hogy mára mindenki egyénileg felelős saját anyagi biztonságáért. Kevesen vették észre ezt a változást.

Az ipari kor nyugdíjterve

Az ipari korban a meghatározott javadalmazáson alapuló nyugdíjterv azt jelentette, hogy a vállalat az ott dolgozó alkalmazottaknak egy meghatározott összeget fizetett (általában havonta), amíg azok éltek. Ettől az emberek biztonságban érezték magukat, mert a terv állandó jövedelmet biztosított számukra.

Az információ korának nyugdíjterve

Valaki megváltoztatta a feltételeket, és a cégek egyszeriben nem vállalták többé, hogy anyagi biztonságot szavatolnak dolgozóiknak öreg korukra. Ehelyett érvénybe léptek a meghatározott hozzájáruláson alapuló nyugdíjtervek. A "meghatározott hozzájárulás" azt jelenti, hogy a dolgozó csak annyi pénzt kap, amennyivel ő és a cég az illető kereső évei alatt hozzájárultak a majdani nyugdíjhoz. Ha sem a dolgozó, sem a cég nem fizetett be semmit, az illető nem kap semmit. Jó hír, hogy az információ korában az emberek várható élettartama nő. Rossz hír viszont, hogy ezáltal esetleg túléljük a nyugdíjunkat.

Kockázatos nyugdíjtervek

Ami még ennél is rosszabb, az alkalmazott és munkáltatója által befizetett összeg nem jelent többé garanciát, amikor az alkalmazott ki akarja venni. Ennek oka, hogy az Amerikában jelenleg érvényben lévő nyugdíjtervek a piaci erőktől függenek. Más szóval lehet, hogy az embernek egy millió dollárja van a nyugdíj számláján, de ha tőzsde összeomlik — és ez minden piacon előfordul időnként —, egy millió dollár már csak a felét éri, vagy annyit sem. A garancia és az életre szóló jövedelem volt, nincs. Vajon hányan vannak tisztában ezeknek a terveknek a működésével azok közül, akik rendelkeznek velük? Ez azt jelenti, hogy a 65 évesen nyugdíjba vonulóknak, akik még határozott hozzájáruláson alapuló nyugdíjukból élnek, mondjuk, éves korukra elfogy a pénzük, Mihez kezdenek akkor? Elővehetik, leporolhatják a szakmai önéletrajzukat. És mi a helyzet az állami meghatározott javadalmazáson alapuló nyugdíjakkal? Nos, az Egyesült Államok társadalombiztosítási rend szere várhatóan 2032-re, az egészségbiztosítási rendszere pedig 2005-re csődbe megy — éppen addigra, mire a népességszaporulat akkorára nő, hogy szükség lenne rá.

Mi lesz, amikor a népességrobbanás hatására 77 milliósra duzzadt tömeg vissza akarja majd kapni a befizetett pénzét... de az már nem lesz meg? 1998-ban igen kedvező fogadtatásra talált Clinton elnök népszerű mondata, a "Mentsük meg a társadalombiztosítást!" Igen ám, de amint arra Ernest Hollings szenátor rámutatott, "A társadalombiztosítás megmentéséhez az első lépés az, hogy nem raboljuk ki" A szövetségi kormányzat évtizedeken át "kölcsönvette" a nyugdíjra fenntartott pénzeket kiadásai fedezésére. Számos politikus azt hiszi, hogy a társadalombiztosítás elkölthető bevétel, nem pedig eszköz, amelyet meg kell tartani.

Túl sokan bíznak az államban

Én egyre-másra írom a könyveimet és fejlesztem ki a termékeimet, közéjük tartozik a CASHFLOW című oktató társasjáték is, mert az ipari kor vége felé járunk, és az információ korának hajnalán vagyunk. Magánemberként aggaszt, hogy sem az én nemzedékem, sem az utánam következők nincsenek megfelelőképpen felkészítve rá, hogy felmérjék és feldolgozzák az ipari kor és az információ korának különbségeit. Az egyik ilyen különbség a nyugdíjas éveinkre való anyagi felkészülés. Az az elgondolás, hogy járjunk iskolába és szerezzünk magunknak biztos munkahelyet, az 1930 előtt születettek számára még működött. Ma ugyanúgy mindenkinek iskolába kell járnia, hogy jó álláshoz jusson, de ismernie kell a befektetések fortélyait is, ezt pedig az iskolában nem tanítják. Az ipari kor maradványa, hogy sok ember az állam gondoskodásában bízik. Ma egyre nagyobb problémákkal kell szembenéznünk, ha az államra igyekszünk hárítani egyéni anyagi felelősségünket.

A becslések szerint 2020-ra 275 millió amerikai lesz, és közülük 100 millióan valamiféle állami támogatásban reménykednek. Ide tartoznak a kormányzati alkalmazottak, a hadsereg veteránjai, a postai dolgozók, az iskolákban tanító pedagógusok és egyéb állami tisztviselők, valamint mindazok a nyugdíjasok, akik társadalombiztosítási és egészségügyi ellátási támogatást várnak. Elvárásuk jogszerű, hiszen valamilyen módon mindannyian befektettek ebbe az ígéretbe. Sajnos azonban túl sok ígéret hangzott el az évek hosszú során át, a számla meg közben lemerült.

Nem hiszem, hogy ezek a pénzügyi ígéretek betarthatók. Ha a kormány a jelenleginél magasabb adókat kezdene szedni erre a célra, aki teheti, olyan országokba menekülne, ahol kevesebbet kell adóznia. Az információ korában az "offshore" kifejezés már nem adóparadicsomoknak minősülő országokat fog jelenteni, hanem "virtuális űrt".

Nagy változás küszöbén állunk

Idézzük fel John F. Kennedy figyelmeztetését: "Nagy változás küszöbén állunk."

Nos, a változás elérkezett.

Erre hívta fel a figyelmet Boby Dylan, a népességrobbanás nemzedékének nagy prófétája is Változnak az idők című dalával: "Kezdjünk el úszni, vagy elmerülünk, mint egy kő."

Hogyan fektet be, aki nem befektető?

A meghatározott javadalmazáson alapuló nyugdíjtervről a meghatározott hozzájáruláson alapuló nyugdíjtervre való áttérés emberek millióit kényszeríti rá világszerte, hogy befektetőkké váljanak, noha vajmi kevés idevágó képzésben részesültek. Sokan, akik eddig egész életükben kerülték az anyagi kockázatot, most kénytelenek vállalni azt — anyagi kockázattal kell szembenézniük, ami a jövőjüket, öregkorukat, kereső éveik végét illeti. A legtöbben csak akkor jönnek rá, hogy bölcs befektetők avagy könnyelmű szerencsejátékosok voltak, amikor elérkezik a nyugdíjba vonulás ideje. Manapság a tőzsdére tevődött a főhangsúly. Ez sok mindennek köszönhető, egyik oka, hogy olyan emberek próbálkoznak befektetésekkel, akik nem befektetők, és nem részesültek ilyen irányú képzésben. Az ő pénzügyi útvonaluk a következőképpen alakul:

Ezeknek az embereknek a döntő többsége "A" vagy "E", vagyis olyan személy, aki természeténél fogva biztonságra törekszik. Ezért keresnek maguknak biztos állást, vagy indítanak maguk irányította kisvállalkozást. A meghatározott hozzájáruláson alapuló nyugdíjterveknek köszönhetően vándorolnak át a "B" negyedbe, azt remélve, hogy nyugdíjas éveikre ott "biztonságra" lelnek.

A "B" negyedre azonban sajnálatos módon nem jellemző a biztonság. A "B" negyed a kockázat negyede.

Mivel a biztonság reményében oly sok ember kerül át a CASHFLOW-négyszög bal feléről a jobb felére, a tőzsde kiszolgálja őket. Ezért váltak népszerűvé a következő szavak: 1. "Diverzifikáció". A biztonságra vágyó emberek gyakran használják a "diverzifikáció" kifejezést. Hogy miért? Mert a diverzifikáció a "veszteség elkerülésén" alapuló befektetési stratégia. Nem a nyerés a cél. A sikeres vagy gazdag befektetők nem diverzifikálnak. Ők összpontosítanak. Warren Buffett, talán a világ legnagyszerűbb befektetője, a következőket mondja a diverzifikációról: "Az általunk választott stratégia eleve ellentmond a diverzifikáció dogmájának. Ezért számos szakértő szerint ez a stratégia mindenképpen kockázatosabb a hagyományosabb befektetők által alkalmazott stratégiáknál. Mi ezzel nem értünk egyet. Úgy gondoljuk, hogy a portfolió koncentrálásának politikája igenis csökkentheti a kockázatot, ha — és ennek teljesülnie kell — a befektető intenzívebben foglalkozik gondolatban a befektetéssel, és a befektetés gazdasági tulajdonságai alapján fokozottan bízik annak biztonságosságában, mielőtt megvásárolná."

Más szavakkal: Warren Buffet azt állítja, a portfolió koncentrálása, vagyis egy-két befektetésre összpontosítása jobb stratégia, mint a diverzifikáció. Szerinte a koncentrálás több agymunkát, intenzívebb gondolkodást és cselekvést igényel, mint a diverzifikáció. Cikkében a továbbiakban arról szól, hogy az átlagbefektető kerüli a bizonytalanságot, mert úgy véli, a bizonytalanság kockázatot rejt. Warren Buffet ezzel szemben azt állítja: "Az igazi befektető kifejezetten örül a bizonytalanságnak."

A feleségem és én nem diverzifikáltunk, amikor igyekeztünk megszabadulni anyagi gondjainktól és elérni az anyagi függetlenséget. Mi koncentráltuk a befektetéseinket.

2. "Blue chip" vagy elsőrangú részvények. A biztonságra törekvő befektetők általában "blue chip" cégek részvényeit vásárolják. Miért? Mert szerintük azok biztonságosabbak. Lehet, hogy a cégekre ez igaz, de a részvénypiacra nem.

3. "Befektetési alapok". A befektetésről keveset tudó emberek nagyobb biztonságban érzik magukat, ha befektetési alapkezelőre bízzák a pénzüket abban a reményben, hogy az jobban kezeli, mint ők tennék. Ez bölcs stratégia azok részéről, akik nem akarnak hivatásos befektetőkké válni. A probléma csupán hogy bármily okos is a döntés, a befektetési alapok ettől még nem kevésbé kockázatosak. Ha ugyanis bekövetkezik egy tőzsdei összeomlás, meglátjuk majd, hogyan fest az a jelenség, amit én "a befektetési alapok beolvasztásának" nevezek; egy olyan pénzügyi katasztrófa, mely az 1610-es "Tulipomániai összeomláshoz, az 1720-as "Déltengeri buborék" kipukkantatásához és az 1990-es "Bóvlikötvény" bombához hasonlíthat. Manapság a piac tele van olyan emberekkel, akik természetüknél fogva biztonságra törekszenek, a gazdasági változások mégis kényszerítik őket, hogy átlépjenek a CASHFLOW-négyszög bal feléről a jobb felére, ahol a biztonságról alkotott fogalmaik nem igazán léteznek. Ez aggaszt engem. Sokan abban a hiszemben élnek, hogy nyugdíjtervük biztonságos, pedig a valóságban nem az. Egy tőzsdekrach vagy jelentős gazdasági válság egyszerűen elsöpörheti. Az ő nyugdíjtervük már korántsem olyan biztonságos, mint szüleiké volt egykor.

Nagy gazdasági földrengések várhatók

A nagy gazdasági földrengés már nem várathat magára sokáig. Ilyen felbolydulások már máskor is jelezték egy-egy korszak lehanyatlását és egy új kezdetét. Minden korszak végén akadtak olyanok, akik felemelkedtek, míg mások a múlt eszményeibe kapaszkodtak. Tartok tőle, hogy azok, akik még ma is egy-egy nagyvállalattól vagy az államtól várják anyagi biztonságukat, csalódni fognak az elkövetkezendő években. Ezek az elképzelések ugyanis az ipari kor és nem az információ korának eszményei.

Senkinek sincs a birtokában jövőbelátó kristálygömb. Rendszeresen figyelem a befektetési híradásokat. Mindegyikben különféle dolgokat jövendölnek. Az egyikben azt állítják, a közeljövő rózsásan fest. A másik szerint küszöbön áll a piaci összeomlás és egy hatalmas gazdasági válság.

Hogy tárgyilagos tudjak maradni, mindkettőt meghallgatom, mert mindkettőben vannak megfontolásra érdemes mondatok. Nem holmi jós szerepében akarok tetszelegni. Inkább azt a stratégiát követem, hogy folyamatosan képzem magam mind a "C", mind a "B" negyed igényeinek megfelelően, és igyekszem felkészülni mindenre. Aki jól felkészül, azt nem érheti baj, akármerre halad a gazdaság, és akármikor jön a váltás.

A történelmi tapasztalat azt mutatja, hogy ha valaki 75 évig él, feltehetően át fog élni egy jelentős gazdasági válságot és két jelentősebb recessziót. Nos, a szüleim már átélték a nekik elrendelt válságot, de a népességrobbanás nemzedéke eddig még nem élte át a magáét. Mintegy 60 éve volt az utolsó válság.

Manapság mindannyiunknak többre kell gondolnia, mint pusztán a munkahelyi biztonságra. Úgy vélem, hosszú távú anyagi biztonságunkról is gondoskodnunk kell. Nem háríthatjuk át ezt a feladatot egy cégre vagy az államra. Az idők akkor változtak meg hivatalosan, amikor a vállalatok kijelentették, hogy a továbbiakban nem vállalnak felelősséget alkalmazottaik nyugdíjas éveiért. Azzal, hogy átálltak a meghatározott hozzájáruláson alapuló nyugdíjtervre, egyértelműen a tudomásunkra hozták, hogy mindannyiunknak magunknak kell befektetnünk a nyugdíjunkba. Ma mindnyájunknak bölcsebb befektetőkké kell válnunk, folyton éberen követve a pénzpiacok fel-le hullámzását. Én azt ajánlom, tanuljunk meg inkább befektetni, mintsem hogy másra bízzuk a pénzünket, hogy fektesse be helyettünk. Ha ugyanis egyszerűen egy befektetési alapba rakjuk a pénzünket vagy befektetési tanácsadó kezébe adjuk, 65 éves korunkig kell várnunk, mire megtudjuk, vajon jó munkát végzett-e az illető. Ha rosszul csinálta a dolgát, lehet, hogy egész hátralevő életünkben dolgoznunk kell. Emberek milliói fognak erre a sorsra jutni, mert addigra már túl késő lesz befektetésekbe kezdeni, vagy egyáltalán megtanulni, hogyan kell azt csinálni.

Tanuljuk meg kezelni a kockázatot!

Lehetséges befektetni magas hozammal ugyanakkor alacsony; kockázattal. Mindössze meg kell tanulnunk, hogyan. Nem nehéz dolog. Igazság szerint olyasmi, mint biciklizni tanulni. Az elején esetleg elesünk, de egy idő után már nyeregben maradunk, és a befektetés ugyanúgy természetessé válik, mint a biciklizés.

A CASHFLOW-négyszög bal térfelével az a baj, hogy a legtöbben a kockázat elkerülése végett tartózkodnak ott. Azt ajánlom, ne kerüljük a kockázatot, inkább tanuljuk meg kezelni.

Vállaljunk kockázatot!

Azok az emberek változtatják meg a világot, akik kockázatot vállalnak. Kevesen gazdagodnak meg kockázatvállalás nélkül. Sajnos sokan az államtól várják, hogy megszüntesse az élet kockázatait. Az információ korának kezdete egyben a nagy kormányzatok végét is jelenti. A nagy kormányzati testületek túl drágák. Azok a néptömegek pedig, akik az életre szóló jogokra és nyugdíjakra támaszkodnak, világszerte le fognak maradni. Az információ kora azt jelenti, mindnyájunknak önellátóbbakká kell válnunk, és fel kell nőnünk.

A "tanulj sokat és keress biztos állást" elgondolás az ipari kor szülötte. Ma már más korban élünk. Változnak az idők. A baj csak, hogy sok ember gondolkodása a régiben maradt. Ők még mindig azt hiszik, jogosultak valamire. Sokan ma is úgy vélik, a "B" negyed nem az ő világuk. Továbbra is abba az illúzióba ringatják magukat, hogy az állam, egy nagyvállalat, a szakszervezet, a befektetési alapuk vagy a családjuk gondoskodik majd róluk öreg napjaikban. A saját érdekükben remélem, hogy igazuk lesz. Akik így gondolkodnak ne olvassák tovább ezt a könyvet!

Én azokhoz szólok, akik felismerték, hogy befektetőkké kell válniuk: nekik írtam A CASHFLOW-négyszög című könyvet. Segítséget szeretnék vele nyújtani mindazoknak, akik át akarnak lépni a négyszög bal feléből a jobb felébe, de nem tudják, hogyan kezdjék. Mindenkinek sikerülhet, ha megvannak a megfelelő készségei és eléggé elszánt.

Ha ön már eljutott az anyagi függetlenséghez, gratulálok. Kérem, ossza meg másokkal is, milyen úton haladt, és vezesse azokat, akik hagyják magukat. Vezesse őket, de engedje, hogy a maguk útját járják, mert az anyagi függetlenséghez sokféle úton el lehet jutni.

Bármelyiket is választja, kérem, ne feledkezzen meg róla: az anyagi függetlenség lehet, hogy nem kerül pénzbe, de nem adják olcsón. A szabadságnak ára van... de szerintem megéri. A nagy titok a következő; sem pénz, sem iskolában elsajátítható képzettség nem kell hozzá. Még csak nem is feltétlenül kockázatos. A függetlenség árát inkább álmokban, vágyakban és az utunk során előforduló kudarcok leküzdésében mérik. Hajlandó ön megfizetni ezt az árat? Egyik apám megfizette; a másik nem. Ő másféle árat fizetett.

3. fejezet

Miért választják az emberek inkább a biztonságot, mint a függetlenséget?

Mindkét apám azt javasolta, járjak főiskolára és szerezzek diplomát; Miután megszereztem, már más-más tanácsot adtak. Tanult apám folyton azt hajtogatta: "Járj iskolába, szerezz jó jegyeket, és azután keress magadnak jó és biztos állást!"

Ő olyan életutat javasolt, mely a négyszög bal felét veszi célba.

Iskolázatlan, de gazdag apám tanácsolta, a négyszög jobb felét célozzam meg: "Járj iskolába, szerezz jó jegyeket, azután kezdj saját vállalkozásba!"

Tanácsuk azért volt különböző, mert egyik apám számára a munkahelyi biztonság volt a fontos, a másik számára az anyagi függetlenség.

Miért vágynak az emberek biztos állásra?

Az elsődleges ok, amiért oly sok ember biztos állásra vágyik, hogy ezt tanították nekik otthon és az iskolában. Emberek milliói követik a tanácsot. Sokunknak már egészen kicsi korunkban a fejébe verték, hogy elsősorban a munkahelyi biztonságra gondoljunk, ne az anyagi biztonságra és az anyagi függetlenségre. Mivel pedig a legtöbben igen csekély vagy semmilyen pénzügyi képzést nem kapnak sem otthon, sem az iskolában, természetes, hogy sokan foggal-körömmel ragaszkodnak a biztos állás ideáljához, ahelyett, hogy a függetlenség felé igyekeznének.

Ha szemügyre vesszük a CASHFLOW-négyszöget, észrevehetjük, hogy a bal felét a biztonság motiválja, a jobb felét a függetlenség.

Egyszerűen azért dolgozik az emberek 90 százaléka a bal térfélen, mert ezt tanulta az iskolában. Miután ezek az emberek végeznek, csakhamar nyakig ülnek az adósságban. Annyi az adósságuk, hogy még inkább ragaszkodniuk kell az állásukhoz vagy a munkahelyük biztonságához, mert különben nem tudják kifizetni a számláikat.

Gyakran találkozom olyan fiatalokkal, akik az egyetemi diplomájuk mellé mindjárt megkapják a tandíj hitelről szóló számlát is. Sokan panaszkodnak, mennyire nyomasztó ráébredniük, hogy 50 000 — 150 000 dollárral tartoznak oktatásuk költségeiért. Ha a szülők fizették az iskoláztatást, akkor őket terheli ez az összeg.

Nemrégiben olvastam, hogy a legtöbb amerikai manapság már iskolai évei alatt hitelkártyát kap, és aztán egész életén át adósságokkal küzd. Ennek az az oka, hogy az ipari kor népszerű forgatókönyve szerint élnek.

A forgatókönyv követése

Ha megfigyeljük az átlag tanult emberek pénzügyi forgatókönyvét, az többnyire a következőképpen fest:

A gyerek iskolába jár, diplomát szerez, állást keres, majd hamarosan lesz némi elkölthető pénze. A fiatal felnőtt immár megengedheti magának, hogy lakást béreljen, tévékészüléket, új ruhákat, bútorokat, és persze autót vásároljon. Ezt követően elkezdenek özönleni a számlák. Egy napon a fiatal találkozik valakivel, aki megbabonázza. Pattognak a szikrák, szerelembe esnek és összeházasodnak. Ettől kezdve egy darabig minden nagyszerűen megy, mert ketten sokkal könnyebben élnek, mint egyedül. Két jövedelmük van, de csak egy lakbért kell fizetniük, és félre tudnak tenni néhány dollárt minden fiatal pár álmára, a saját házukra. Megtalálják álmaik netovábbját előveszik a megtakarított pénzt, kifizetik belőle az első részletet, és ettől kezdve nyöghetik a jelzálogtartozást. Az új házba új bútor kell találnak is egy bútoráruházat, mely a következő varázsigével hirdeti magát: "Havi részletfizetés".

Az élet csodálatos, és a pár nagyszabású partit rendez, meghívják összes barátjukat, hogy megmutassák nekik új otthonukat, új autóikat, új bútoraikat és új játékszereiket. Ekkor már életre szóló adósságaik vannak. Nemsokára megszületik az első gyerek.

Az átlag tanult, szorgos házaspár leadja a gyereket az óvodába majd lohol dolgozni. A munkahelyi biztonság csapdájába estek egyszerűen azért, mert általában kevesebb mint három hónap választja el őket az anyagi csődtől. Az ilyen emberektől gyakran hallani: "Nem engedhetem meg magamnak, hogy felmondjak. Különben hogyan fizetném ki a számláimat?" Másik kedvelt mondásuk a Hófehérke és a hét törpe című film dalának módosított változata: "Hejhó, hejhó, vár engem a meló." Lévén, hogy törlesztendő adósságaik vannak.

Vagy idézhetném a tennessee-i Ernie Ford dalát az 50-es évekből: "16 tonnát raksz, és mennyi a bér?

Egy nappal vénebb vagy a hiteledért.

Szent Péter, engem ne hívj, én nem mehetek,

A lelkem a vállalatot illeti meg."

A sikercsapda

Többek között azért tanultam oly sokat gazdag apámtól, mert neki volt ideje rá, hogy tanítson. Minél sikeresebb lett, annál több szabadideje és pénze volt. Ha az üzlet jobban ment, attól még nem kellett többet dolgoznia. Egyszerűen megbízta az igazgatóját, hogy bővítse a rendszert, és vegyen fel több embert. Ha a befektetések jól működtek, újra befektette a pénzt, és még többet csinált belőle. Sikerességének köszönhetően több lett a szabadideje. Órákon át magyarázta a fiának és nekem, hogyan üzemelteti a vállalkozását és a befektetéseit. Többet tanultam tőle, mint az iskolában. Ilyen az, ha az ember a négyszög jobb felén dolgozik keményen, a "C" és a "B" negyedben. Tanult apám szintén keményen dolgozott, de ő a négyszög bal felén. Egyre többet robotolt, egyre magasabb beosztásba került, és nagyobb felelősség hárult rá, ám ezzel együtt fogyott az ideje, amit a gyerekeinek szentelhetett. Reggel 7-kor indult munkába, és gyakran nem láttuk őt egész nap, mert nem ért haza, mire lefeküdtünk. Ilyen az, ha az ember a négyszög bal felén lesz sikeres, és ott dolgozik keményen. A siker egyre kevesebb szabadidőt hagy... bár esetleg több pénzt hoz.

A pénzügyi csapda

Ahhoz, hogy a négyszög jobb felén sikert érjünk el, értenünk kell a pénzhez, ezt nevezem én "pénzügyi intelligenciának". Gazdag apám a következőképpen határozta meg mibenlétét: "A pénzügyi intelligencia fokmérője elsősorban nem az, hogy mennyi pénzt keres az ember, hanem, hogy mennyit őriz meg, milyen keményen dolgozik neki az a pénz, és hogy hány generáción keresztül sikerül megtartani."

A jobb térfélen nem lehetünk sikeresek pénzügyi intelligencia nélkül. Akinek hiányzik a pénzügyi alapműveltsége, többnyire nem él meg a négyszög jobb felén.

Gazdag apám mindig hangsúlyozta, hogy az otthonunk nem eszköz, hanem forrás. Be tudta bizonyítani, hogy igaza van, mert átadta nekünk a pénzügyi műveltséget, így aztán értettünk a számok nyelvén. Volt rá ideje, hogy megtanítsa a fiát és engem, mert ügyesen tudta irányítani az embereket. A munkához szükséges készségeket otthon is hasznosította.

Tanult apám nem irányította az embereket sem a munkahelyén,) sem otthon, bár ő azt hitte, hogy azt teszi. Mint oktatásügyi kormánybiztos, a sokmilliós költségvetéssel és több ezer alkalmazottal rendelkező kormány tisztviselője volt. Mégsem termelt pénzt. Az adó| fizetők pénzét használta, és az volt a feladata, hogy mindet elkölti Ha ez nem sikerült, a kormány a következő évben kevesebb pénzt bocsátott a rendelkezésére. Így hát minden pénzügyi év végén azon igyekezett, hogy megszabaduljon az összestől, ezért gyakran több embert vett fel, hogy igazolja a jövő évi költségvetést. Ami furcsa volt a dologban, hogy minél több embernek adott munkát, annál több gondja lett.

Fiatal gyerekként, miután mindkét apámat alaposan megfigyeltem, elkezdtem magamban elraktározni a gondolatokat, hogy kiderítsem, milyen életet is szeretnék magamnak.

Tanult apám megszállott könyvmoly volt, ezért irodalmilag műveltnek számított, pénzügyileg azonban egyáltalán nem. Mivel nem értett a számok nyelvén, el kellett fogadnia a bankára és a könyvelője tanácsait, ők pedig mindketten azt állították, hogy a háza eszköz, és a legnagyobb befektetésének kell tekintenie.

E pénzügyi tanácsok következtében tanult apám nemcsak, hogy egyre többet dolgozott, de egyre mélyebbre is merült az adósságok tengerében. Ahányszor csak előléptették szorgalmáért, fizetésemelést kapott, és minden fizetésemeléssel magasabb adósávba került. Mivel pedig a magas jövedelmű dolgozók adói az 1960-as és 1970-es években nagyon magasak voltak, a könyvelője és a bankára azt tanácsolták neki, vegyen nagyobb házat, hogy a jelzálogkamatokat leírhassa az adójából. Többet keresett, de ezzel mindössze annyit ért el, hogy az adója nőtt és a tartozásai is emelkedtek. Minél sikeresebbé vált, annál többet kellett dolgoznia; és annál kevesebb ideje maradt a szeretteire. Hamarosan az összes gyerek kirepült a fészekből, de ő még mindig keményen dolgozott, hogy ki tudja fizetni a számláit.

Mindig azt hitte, hogy a következő előléptetés és a következő fizetésemelés majd megoldja a problémáját. De hiába keresett egyre több pénzt, mindig ugyanaz történt. Egyre mélyebbre süllyedt az adósságtengerben, és egyre több adót fizetett.

Egyre kimerültebb volt otthon is, a munkahelyén is, ugyanakkor egyre jobban függött az állása biztonságától. Minél inkább kötődött érzelmileg az álláshoz s a számlák kifizetéséhez elengedhetetlen fizetéshez, annál erőteljesebben noszogatta gyermekeit, hogy szerezzenek maguknak "biztos állást". Minél nagyobb bizonytalanságban érezte magát, annál inkább kereste a biztonságot.

A két legjelentősebb kiadásunk

Apám nem láthatta meg a pénzügyi csapdát, melybe belesétált, ahogyan mind sikeresebb lett, hiszen nem értette a pénzügyi kimutatásokat. Ugyanebbe a pénzügyi csapdába esik bele rajta kívül több millió sikeres és szorgalmas ember. Azért kínlódnak olyan sokan anyagilag, mert amint többet keresnek, azonnal megnő két legjelentősebb kiadásuk is:

1. Az adók.

2. A hitelkamatok.

Mindennek a tetejébe az állam gyakran adókedvezményt ajánl fel, hogy mélyebbre rángasson az adósságba. Nem gyanús ez egy kicsit?

Megismétlem gazdag apám definícióját a pénzügyi intelligenciáról: "Nem annyira az számít, mennyit keresünk, hanem az, mennyit őrzünk meg belőle, milyen keményen dolgozik nekünk a pénz, és hány generáción keresztül sikerül megtartani."

Szorgalmas, tanult apám élete végén nem tudta megtartani kevéske spórolt pénzét... az állam elvette örökösödési adó gyanánt.

A szabadság keresése

Tudom, hogy sokan keresik a szabadságot és a boldogságot. A baj csupán az, hogy a legtöbben nem tanulták meg, hogyan működjenek a négyszög "C", illetve "B" negyedében. A megfelelő képzettség hiánya és a munkahelyi biztonság szüleiktől tanult túlértékelése miatt csupán a CASHFLOW-négyszög bal felén próbálkoznak az anyagi függetlenség megvalósításával. Sajnos azonban az anyagi biztonság és függetlenség ritkán található meg az "A", illetve "E" negyedekben. Az igazi biztonság és az igazi függetlenség a jobb térfélen lelhető fel.

A munkahelyek váltogatása a függetlenség érdekében A CASHFLOW-négy szög nagyon jól felhasználható arra, hogy végigkövessük egy-egy ember életének mintáját. Sokan egész életükben a biztonságot és a függetlenséget hajszolják, végül mégis egyik állásból a másikba vándorolnak. Íme egy példa:

Van egy barátom még a gimnáziumi évekből. Nagyjából ötévente hallok felőle, és mindannyiszor nagyon izgatott, mert éppen megtalálta a tökéletes állást. Odavan a lelkesedéstől, mert rálelt álmai netovábbjára. Imádja az új cégét. Izgalmas dolgokkal foglalkozik. Él-hal a munkájáért, fontos beosztásba került, nagyszerű a fizetése, csodálatosak a kollégák, fantasztikus juttatások vannak, és kívánni sem lehetne jobb előmeneteli kilátásokat. Azután mintegy négy és fél év elteltével újra hallok az illetőről. Ekkor már elégedetlen. A cég eddigre már véleménye szerint korrupt és becstelen; semmibe veszik az alkalmazottakat; gyűlöli a főnökét; kihagyták őt az előléptetésből, és keveset fizetnek. Eltelik újabb hat hónap, és ő megint boldog. Madarat lehet vele fogatni, mert megtalálta a tökéletes állást... újra.

Az életútja a farkát kergető kutyához hasonlítható. Valahogy így néz ki:

Az ő életmintája abból áll, hogy egyik állásból a másikba vándorol. Most még jól él, mert értelmes, jó megjelenésű és könnyen teremt emberi kapcsolatokat. De az évek múlnak, és egyre inkább a fiatalokat veszik fel azokba az állásokba, melyeket korábban ő kapott meg. Mindössze néhány ezer dollárnyi megtakarított pénze van, semmit nem tett félre a nyugdíjára, a házra, mely sosem lesz a sajátja, a gyermekei támogatására, különös tekintettel az egyetemi képzésükre. Kisebbik gyereke, aki 8 éves, a volt feleségével él, az idősebbik, aki 14 éves, vele.

Sokszor mondogatta nekem: "Miért aggódnék?! Fiatal vagyok még. Van időm!"

Kíváncsi lennék rá, vajon még mindig ezt mondja-e.

Szerintem alaposan össze kellene szednie magát, és gyorsan átlépni a "C" vagy a "B" negyedbe. Új hozzáállásra és új tanulási folyamatra van szüksége. Hacsak nem olyan szerencsés, hogy megüti a lottó-főnyereményt, vagy nem talál egy gazdag feleséget, leginkább a kemény munkával jegyezheti el magát egész életére.

Törődjünk a magunk dolgával! Hogyan lesznek "A"-kból "E"-k?

Gyakori, hogy valaki az "A" negyedből átlép az "E" negyedbe. A jelenlegi nagy leépítések időszakában sok ember magától hagyja ott a munkahelyét, mielőtt rá is sor kerülne, és saját vállalkozásba kezd. A "mikrovállalkozások" virágkorát éljük. Rengetegen hozták meg a döntést, hogy "saját vállalkozást indítanak", "a maguk útját járják", "a maguk urai lesznek".

Az ő életpályájuk így néz ki:

Akik ezt a pályafutást választják, azokkal mélyen együttérzek. Szerintem az "E" negyedben érhetők el a legnagyobb eredmények, ugyanakkor ez a legkockázatosabb negyed. Nagyon könnyű belebukni a vállalkozásba. A siker pedig esetleg rosszabb, mint a bukás. Ha ugyanis valaki sikeres "E", többet dolgozik minden más negyed képviselőinél... és ez sokáig így lesz. Mindaddig, amíg sikeres.

Az "E"-k azért dolgoznak többet másoknál, mert ők a tipikus esetei annak, amikor valaki "főszakács és tányérmosó" egy személyben. Mindazt nekik kell elvégezniük, amit egy nagyobb cégben különféle igazgatók és beosztottak végeznek. A kezdő "E" gyakran maga bonyolítja a telefonokat, fizeti a számlákat, intézi az értékesítést, próbálja reklámozni magát kevés költséggel, foglalkozik az ügyfelekkel, veszi fel az alkalmazottakat, majd bocsátja el őket, ő ugrik ha valamelyikük hiányzik, tárgyal az adóhivatallal, harcol az adó ellenőrökkel, és így tovább.

Mindig aggodalommal tölt el, amikor azt hallom, hogy valaki önálló vállalkozást indít. Sok szerencsét kívánok neki, de nagyon aggódom érte. Számos "E"-val találkoztam, aki egész életében félrerakott garasait vetette be, barátoktól és családtagoktól kért kölcsön, hogy elkezdhesse saját vállalkozását. Majd mintegy három évi kínlódás és megfeszített munka után az üzlet végre beindult, de ahelyett, hogy nyereséget hozott volna, adósságokat termelt.

Országos szinten 10 ilyen típusú vállalkozásból 9 öt éven belül tönkremegy. A maradékból megint minden 10 közül 9 tönkremegy a következő öt év alatt. Másképpen szólva: 100 kisvállalkozásból 99 tíz év alatt megszűnik.

Szerintem az első öt évben a legtöbben azért nem tudják fenntartani magukat, mert tapasztalatlanok és nincs elegendő tőkéjük. Az egy szem túlélőt már nem a tőkehiány akadályozza a következő öt évben, hanem az, hogy nem marad elég energiája. A hosszú ideig tartó megfeszített munka végül felemészti az erejét. Sok "E" egyszerűen kiég. Ez az oka annak, hogy olyan sok magasan képzett szakember állást változtat, vagy valami új dologba fog, esetleg meghal. Talán ezért alacsonyabb az orvosok és a jogászok várható élettartama, mint a legtöbbeké. Az ő várható élettartamuk 58 év, míg mindenki másé 70.

Akik életben maradnak, azok úgy tűnik, megszokják, hogy mindennap korán kelnek, elmennek dolgozni, és ez mindörökre így marad. Úgy látszik, csak ehhez értenek.

Egyik barátom szülei kiválóan példázzák mindezt. 45 éven át minden áldott nap ott ácsorogtak a tulajdonukban lévő sarki italboltban. Mivel a bűnözés terjedt a környéken, kénytelenek voltak rácsokat felszerelni az ajtóra és az ablakokra. Ma már a pénzt egy nyíláson keresztül kell beadni, akár egy bankban, időnként látom őket, ha arra járok. Csodálatos, kedves emberek, de elszomorít, amikor azt látom, hogy mintegy bebörtönözve tengetik életüket saját boltjukban reggel 10-től másnap hajnali 2-ig, és csak néznek kifelé a rácsok mögül.

A bölcs "E"-k áruba bocsátják az üzletüket, amikor a csúcsra jutnak, még mielőtt kifulladnának. Eladják valakinek, akinek van energiája és pénze. Szusszannak egyet, majd valami újba fognak. Mindvégig a maguk dolgával törődnek, és szeretik, amit csinálnak, De tudják, mikor szálljanak ki.

A legrosszabb tanács, amit a gyerekeinknek adhatunk

Aki 1930 előtt született, annál a "Járj iskolába, szerezz jó jegyeket és keress magadnak biztos állást!" tanács még bevált. Az 1930 után születettek számára azonban már nem használható.

Miért?

A válasz már elhangzott: 1. Adók. 2. Adósságok.

A jövedelmüket az "A" negyedből szerzők számára gyakorlatilag nincs lehetőség adócsökkentésre. Ma Amerikában alkalmazottnak lenni annyit tesz, hogy az ember 50/50 százalékban osztozik az állammal. Vagyis az állam végeredményben az alkalmazott keresetének 50 százalékát vagy annál is többet elvesz, és ennek nagy részét az alkalmazott soha nem is kapja kézhez.

Ha tekintetbe vesszük, hogy az állam nagyobb adósságokba hajszol, amikor adókedvezményt kínál, beláthatjuk, hogy az anyagi függetlenséghez vezető út gyakorlatilag le van zárva az "A" negyedben tevékenykedők számára ugyanúgy, ahogyan a legtöbb "E" negyedben tevékenykedő számára is. Gyakran hallom, hogy könyvelők azt tanácsolják a kezdő "E"-knak, vásároljanak nagyobb házat, mert akkor nagyobb adókedvezményt kaphatnak. Ez a tanács értelmesnek! tűnhet a CASHFLOW-negyed bal felén dolgozók számára, de értelmetlen a jobb térfélen tartózkodók szemében.

Ki fizeti a legtöbb adót?

A gazdagok kevés jövedelemadót fizetnek. Hogy miért? Egyszerűen azért, mert nem alkalmazottként keresik a pénzüket. Az igazán gazdagok tudják, hogy a legjobb módszer az adók törvényes elkerülésére, ha a "C", illetve a "B" negyedből szerzik a jövedelmüket.

Aki az "A" negyedben keresi a pénzét, annak mindössze annyi lehetősége van az adócsökkentésre, hogy nagyobb házat vásárol és nagyobb adósságokba veri magát. A CASHFLOW-négyszög jobb feléről szemlélve a dolgot ez nem tűnik pénzügyileg intelligens megoldásnak. A jobb félen tevékenykedők számára ez annyit jelent, mint ha azt mondanák: "Adj nekem 1 dollárt, és én visszaadok belőle centet."

Az adóztatás nem tisztességes

Sokszor hallok efféle kijelentéseket: "Amerikai állampolgárhoz nem méltó, hogy ne fizessen adót." Azok az amerikaiak, akik ezt hangoztatják, bizonyára megfeledkeztek a történelmükről. Amerikát az adó elleni tiltakozásból teremtették. Elfelejtették talán a hírhedt 1773-as bostoni teadélutánt? Ez a lázadás vezetett a forradalomhoz, mely kiharcolta, hogy az amerikai gyarmatoknak ne kelljen fizetniük a megnyomorító angol adókat.

Ezt a felkelést követte a Shay-lázadás, a whiskey-lázadás, a krumpli-lázadás, a vámháborúk és sok más polgári engedetlenségi mozgalom szerte az Egyesült Államokban.

Két másik híres lázadás is példázza, milyen szenvedélyesen tiltakoztak az emberek az adók ellen, bár e kettő nem Amerikában történt: Tell Vilmos legendája az adóztatás elleni tiltakozás története. Tell tiltakozásul lőtte ki nyilát a fia fején elhelyezett almára. Annyira haragudott az adók miatt, hogy a fia életét is kockára tette tiltakozásképpen.

Azután ott van Lady Godiva története. Ő kéréssel fordult a kormányhoz, hogy csökkentsék az adóterheket. A kormány vezetői azt válaszolták, rendben van, de akkor neki meztelenül kell végiglovagolnia a városon. Lady Godiva szavukon fogta őket.

Adókedvezmények

Az adók szükségszerűek a modern társadalomban. A problémák abból adódnak, hogy az adóterhek túlságosan megnövekedtek, és rosszul vannak elosztva. Az elkövetkezendő néhány évben sokan mennek nyugdíjba a második világháború utáni népességrobbanás nemzedékének tagjai közül. Ők az adófizető rétegből átcsúsznak a társadalombiztosítás élvezőivé. Ellátásukhoz több adó beszedésére lesz szükség. Amerika és más nagy nemzetek is hanyatlásnak indulnak majd pénzügyileg. A gazdagok viszont olyan országokba viszik a pénzüket, ahol szívesen fogadják, és nem büntetik őket érte.

Egy nagy hiba

Az idén interjút adtam egy újságírónak. Megkérdezte, mennyi jövedelmem volt az előző évben. Azt feleltem:

— Körülbelül egymillió dollár.

— És mennyi adót fizetett? — kérdezte ezután.

— Semennyit — mondtam. — Ez a pénz tőkenyereség volt, íj módomban állt meghatározatlan időre elhalasztani az adózást. Eladtam három ingatlant, és a befolyt összeget az adózási törvény 1031 paragrafusa értelmében másik ingatlan vásárlására fordítottam. Nem nyúltam a pénzhez. Csak befektettem egy sokkal nagyobb összegű ingatlanba.

Néhány nappal később az újság a következőképpen hozta le az interjút.

"A gazdag ember 1 millió dollárt keresett, és saját bevallása szerint nem adózott utána."

Valami ilyesmit mondtam, de néhány szó kimaradt, s ezáltal eltorzult a lényeg. Nem tudom, szándékos volt-e az újságíró gúnya vagy egyszerűen nem értette meg, mit jelent az 1031-es paragrafus Akárhogyan is, az eset tökéletesen példázza a különböző negyedekhez tartozó emberek különböző felfogását. Amint már mondtam, nem minden jövedelem egyforma. Némelyiket jóval kisebb mértékben adóztatja meg az állam, mint mást.

A legtöbben a bevételre összpontosítanak, nem a befektetésekre Még ma is sokszor hallok ilyesmit: "Visszamegyek tanulni, hogy nagyobb fizetést kapjak." Vagy: "Keményen dolgozom, hogy előléptessenek."

Ezek a szavak olyan ember szájából hangzanak el, aki a nyereségkimutatás bevételrovatára, avagy a CASHFLOW-négyszög "A" negyedére összpontosít. Olyan ember mond ilyet, aki az áhított emelt fizetése felét az államnak fizeti adóként.

A következő fejezetben elmagyarázom, hogyan használják fel a négyszög jobb felén tevékenykedő emberek az adókat eszközként, ahelyett hogy a források közé sorolnák őket, amint azt a négyszög bal felén lévők legtöbbje teszi. Ennek semmi köze a hazafiatlansághoz; olyan ember cselekszik így, aki nem hagyja magát kiszipolyozni, és törvényes eszközökkel harcol, hogy megvédje a jogát, miszerint a lehető legtöbb pénzt megtartja magának. Azok az emberek, akik és azok az országok, ahol nem tiltakoznak az adók ellen, általában gyenge gazdasági helyzetben lévő emberek, illetve országok.

Gazdagodjunk meg gyorsan!

A feleségem és én úgy váltunk gyorsan hajléktalanokból anyagilag független emberekké, hogy a "C" és a "B" negyedből szereztük a jövedelmünket. A jobb térfél negyedeiben hamar meg lehet gazdagodni, mert törvényesen kikerülhető az adófizetés. Mivel így több pénzt tudtunk megtartani, és munkára fogni a magunk javára, gyorsan eljutottunk az anyagi függetlenséghez.

Hogyan váljunk függetlenné?

Az adók és az adósságok a két fő kerékkötő, amiért az ember, többsége soha nem érzi magát anyagilag biztonságban és függetlennek. A biztonsághoz és függetlenséghez vezető út a CASHFLOW négyszög jobb felén át vezet. Túl kell lépnünk a munkahelyi biztonságon. Ideje megvilágítani a különbséget az anyagi biztonság és anyagi függetlenség között.

Mi a különbség

1. a MUNKAHELYI BIZTONSÁG,

2. az ANYAGI BIZTONSÁG és

3. az ANYAGI FÜGGETLENSÉG

között?

Mint mondtam, tanult apám kizárólag munkahelyi biztonságra koncentrált, ahogyan azt nemzedéke legtöbb képviselője teszi. Azt hitte, a munkahelyi biztonság azonos az anyagi biztonsággal - legalábbis addig, amíg el nem veszítette az állását és hiába keresett másikat. Gazdag apám sosem beszélt munkahelyi biztonságról. Ő az anyagi függetlenség mellett tört pálcátl.

1. Ez a munkahelyi biztonság mintája

Akik ezt a mintát követik, többnyire jól végzik a munkájukat. Sokuk magas színtű iskolai képzést kapott, és sokéves szakmai gyakorlat áll mögötte. A probléma az, hogy keveset tudnak a "C" és a "B" negyedről, még akkor is, ha van nyugdíjtervük. Anyagi bizonytalanságban élnek, mert csak a munkahelyi vagy szakmai biztonság elérésére készültek fel.

Két láb jobb, mint egy

Az anyagi biztonság eléréséhez véleményem szerint hasznos, ha az "A" és "E" negyedben dolgozók kitanulják a "C" és "B" negyedekben szükséges ismereteket. Miután biztosan mozognak a négyszög mindkét negyedében, természetesen nagyobb biztonságban érzik majd magukat, még akkor is, ha kevés a pénzük. A tudás hatalom. Nincs más dolguk, mint kivárni a megfelelő lehetőséget, hogy felhasználhassák tudásukat, és máris övék lesz a pénz.

Ezért adott nekünk a teremtő két lábat. Ha csupán egy lábunk lenne, állandóan inognánk, és bizonytalannak éreznénk magunkat. Ha megszerezzük két negyed ismereteit, egy bal és egy jobb oldaliét, nagyobb biztonságban lehetünk. Azok az emberek, akik értenek a szakmájukhoz és ismerik annak fortélyait, egy lábon állnak. Ahányszor csak feltámad a gazdasági szél, jobban meginognak, mint kétlábú társaik.

2. Az anyagi biztonság mintája

Így fest egy "A" anyagi biztonsága:

Ahelyett, hogy betennénk a pénzt egy nyugdíjszámlára és reménykednénk a legjobbakban, az ábrán felrajzolt hurok jelzése szerint nagyobb biztonsággal számíthatunk ismereteinkre, ha egyszerre működünk befektetőként és alkalmazottként. Az iskolában kitanulunk egy szakmát, de szerintem jól járunk, ha a befektetés mesterségét is kitanuljuk.

Az újságíró, akit annyira felzaklatott, hogy milliókkal gazdagítom az eszközeimet, és nem fizetek adót, nem kérdezte meg: "Hogyan szerezte azt a több milliót?"

Számomra pedig ez az igazi kérdés. Az adózást törvényes módszerekkel elkerülni könnyű volt. Megszerezni a milliókat viszont nem volt könnyű. Ez pedig egy másik út az anyagi biztonsághoz: Így néz ki az anyagi biztonság egy "E" szempontjából:

Ezt a mintát írja le Thomas Stanley The Millionair Next Door (A szomszéd milliomos) című könyvében. Nagyszerű könyv. Az átlag amerikai milliomos kisvállalkozó, beosztóan él, és hosszú távra fektet be. A jobboldali minta az ő pénzügyi pályafutását ábrázolja.

Ezt az „E"-tól a „C"-hoz vezető utat választja sok vállalkozó, ezen az úton haladt Bill Gates is. Nem ez a legkönnyebb út, de szerintem az egyik legjobb.

A kettő jobb, mint az egy

Tehát ha az ember két negyedben szerez jártasságot, különösen, ha egy bal és egy jobb oldaliban, azzal sokkal többre megy, mint ha csupán az egyik negyedhez ért. A 2. fejezetben megemlítettem, hogy az átlagos gazdag ember jövedelme 70 százalékát a négyszög jobb felén szerzi, és mindössze 30 százalékot a balon. Tapasztalatom szerint akármennyi pénzt keres is valaki, mindenképpen nagyobb biztonságban érzi magát, ha nemcsak a négyszög egyetlen negyedében tevékenykedik. Az anyagi biztonság azt jelenti, hogy szilárd alapot teremtünk a CASHFLOW-négyszög mindkét felén.

Milliomos tűzoltók

Két barátom kitűnő példával szolgál a CASHFLOW-négyszög mindkét felén elérhető sikerre. Rendkívül stabil munkahelyi biztonságnak örvendhetnek rengeteg juttatással, de ezen kívül a négyszög jobb felén is nagy vagyonra tettek szert. Mindketten tűzoltók, és a városi kormányzat szolgálatában állnak. Jó és biztos fizetésük van, nagyszerű juttatásokat és nyugdíjtervet tudhatnak magukénak, s hetenként mindössze két napot dolgoznak. A hét másik három munkanapján profi befektetőkként működnek. A fennmaradó két napot arra használják, hogy kipihenjék magukat, és a családjukkal legyenek.

Az egyikük régi házakat vásárol, felújítja, majd bérbe adja őket. Jelenleg 45 háza van, melyek 10 000 dollár nettó jövedelmet biztosítanak neki az adósságok és az adók kifizetése valamint a fenntartási, a menedzsmentés a biztosítási költségek fedezése után. Tűzoltóként 3 500 dollárt keres, így a teljes havi jövedelme több mint 3 000 dollárra, az évi pedig mintegy 150 000 dollárra rúg, és folyamatosan növekszik. Még öt éve van hátra a nyugdíjig, és az a célja, hogy 56 éves korára évi 200 000 dolláros jövedelmet mondhasson a magáénak. Ez igazán nem rossz egy állami alkalmazottól, aki négy gyermek apja.

A másik barátom cégek működését elemzi, és hosszú távra vásárol részvényeket és opciókat. Portfoliója jelenleg több mint 3 millió dollár. Ha készpénzre váltaná, évi 10 százalékos kamatot véve alapul, 300 000 dollár lenne az éves jövedelme egész hátralevő életében, feltéve, hogy kizárjuk a jelentős piaci változásokat. Ez megint csak nem rossz egy állami alkalmazottól, aki két gyermek apja.

A húsz éven át gyakorolt befektetésekből mindkét barátom elegendő passzív jövedelemre tett szert ahhoz, hogy 40 évesen nyugdíjba vonulhasson. Ők azonban szeretik a munkájukat, és tovább dolgoznak, így majd a teljes juttatást megkapják a helyi kormányzattól, amikor leteszik a lantot. Akkor aztán szabadok és függetlenek lesznek, és élvezhetik a négyszög mindkét felén elért sikerük gyümölcseit.

A pénz önmagában nem nyújt biztonságot

Számos olyan embert ismerek, akik több millió dollárt helyeztek el a nyugdíjpénztári számlájukon, mégsem érzik magukat biztonságban. Miért? Mert ez a pénz a munkájukból vagy a vállalkozásukból származik. Sokan úgy fektették be a pénzüket a nyugdíjszámlára, hogy közben esetleg fogalmuk sem volt a befektetés lényegéről. Ha az a pénz odavész, ők pedig már nem dolgoznak, mihez kezdenek majd?

A nagy gazdasági változások időszakában mindig nagy a pénz mozgása. Még ha nincs is sok pénzünk, akkor is fontos, hogy áldozzunk a képzésünkre. Mert ha elérkezik a változások ideje, felkészültnek kell lennünk. Ne érjen váratlanul, és ne töltsön el félelemmel! Mint mondtam, senki nem tudhatja előre, mi fog történni, de jó, ha felkészülten fogadjuk, bármivel kelljen is szembenéznünk. Ez pedig azt jelenti, még ma el kell kezdenünk képezni magunkat.

3. Az anyagi függetlenség mintája

A következőkben bemutatom azt a mintát, melyet gazdag apám ajánlott. Ez az anyagi függetlenséghez vezető út mintája. Az igazi anyagi függetlenségé, mert a "C" negyedben mások dolgoznak az embernek, a "B" negyedben pedig a pénze dolgozik, így ő maga szabadon eldöntheti, akar-e dolgozni vagy sem. Az e két negyedben megszerzett jártasság tökéletes, fizikai értelemben vett anyagi függetlenséget hoz, megszabadít a munkától. Az igazán gazdagok esetében a négyszög mintája a következőm képet mutatja. A "C" és "B" negyedek körül látható hurok jelzi a Microsoftos Bill Gates, a News Corp.-os Rupert Murdoch, A Berkshi Hathaway-es Warren Buffet és Ross Perot jövedelemszerzési mintáját. Hadd hívjam fel azonban a figyelmet: a "C" negyed jelentősen különbözik a "B" negyedtől. Számos olyan sikeres "C" negyedbelivel találkoztam, aki milliókért adja el vállalkozását, és a nagy elhomályosítja a tisztánlátását. Azt hiszik, az intelligenciahányadosuk a dollárjaik számával mérhető, ezért nagyzolva, peckesen sétálnak át pénzükkel a "B" negyedbe, ahol az egésznek pillanatok alatt a fenekére vernek. A játék és a játékszabályok mind a négy negyedben mások — ezért javaslom a tanulást az önző érdekek kiszolgálása helyett. Ugyanúgy, ahogy az anyagi biztonság esetében, két negyed az anyagi függetlenség viszonylatában is nagyobb biztonságot ad, mint egy.

Az út megválasztása

Az előbbiekben bemutattam a különféle járható pénzügyi utakat. Sajnos a legtöbben a munkahelyi biztonság ösvényét választják. Amint a gazdaság meginog, ők kétségbeesetten kapaszkodnak a munkahelyük biztonságába. Aztán az egész életüket ott töltik. Minimális programként azt javaslom, mindenki tanulja meg az anyagi biztonságról szóló tudnivalókat, így biztonságban érezheti magát az állásában, ugyanakkor biztonsággal tud befektetni jó és rossz időszakokban egyaránt. Elárulok egy titkot: az igazi befektetők több pénzt keresnek, ha rosszak a piaci viszonyok. Ennek az az oka, hogy mindazok, akik nem értenek a befektetéshez, ilyenkor pánikba esnek és eladnak, noha venniük kellene. Ezért nem félek én az elkövetkezendő gazdasági változásoktól. A változás ugyanis azt jelenti, hogy a vagyon gazdát cserél.

A főnökünk nem tehet minket gazdaggá

A jelenlegi gazdasági változások részben az eladásokból, részben a vállalatok összeolvadásából származnak. Egy barátom nemrégiben eladta a cégét. Több mint 15 millió dollárt helyezett el a bankszámláján az eladás napján. Alkalmazottainak új munkahely után kellett nézniük. A könnyes búcsú partin a düh és neheztelés hangjai is megszólaltak. Bár a barátom jól megfizette az alkalmazottait, azok legtöbbje mégsem volt jobb anyagi helyzetben az utolsó munkanapján, mint az elsőn. Sokaknak feltűnt, hogy a tulajdonos meggazdagodott, miközben ők éveken át csak a fizetési csekkjeiket gyűjtögették, és fizették a számláikat.

Tudomásul kell vennünk, a főnöknek nem az a dolga, hogy gazdaggá tegye az alkalmazottait. A főnök azért felel, hogy mindenki megkapja a fizetését. Mindenkinek a magánügye, hogy meggazdagodjon, ha akar. A feladat ott kezdődik, amikor az ember kézhez kapja az első fizetését. Ha nem értünk a pénz menedzseléséhez, a világ összes pénze sem segít ki a bajból. Ha ellenben okosan bánunk pénzünkkel, és megtanuljuk a "C" vagy a "B" negyed követelményeit, akkor máris jó úton haladunk a meggazdagodás, és ami a legfontosabb, a függetlenség felé.

Gazdag apám mindig azt mondta fiának és nekem: "A gazdagokat a szegényektől csupán az különbözteti meg, mivel töltik a szabadidejüket."

Egyetértek az állítással. Látom, hogy az emberek egyre elfoglaltabbak, és a szabadidő egyre nagyobb kincs. De ha már mindenképpen csinálnunk kell valamit, azt javaslom, tevékenykedjünk a négyszög mindkét térfelén. Ha megfogadják a tanácsot, könnyebben juthatnak több szabadidőhöz és nagyobb anyagi függetlenséghez. Ha dolgoznak, dolgozzanak keményen! Ne olvassák a Wall Street Journal-t munkaidőben! Így a főnökeik jobban tisztelik, és többre értékelik önöket. A jövőjüket azonban az határozza meg, hogyan hasznosítják a fizetésüket és a szabadidejüket. Ha a négyszög bal felén dolgoznak keményen, egész életükben mást sem fognak csinálni. Ha a négyszög jobb felén dolgoznak keményen, van esélyük rá, hogy elérjék az anyagi függetlenséget.

Én ezt az utat javaslom

Sokszor megkérdeznek a négyszög bal felén tevékenykedő emberek, hogy mit ajánlok nekik. Ugyanazt, amit gazdag apám ajánlott nekem. Ez az az út, melyet Ross Perot, Bill Gates és a hozzájuk hasonlók jártak be. Így néz ki:

Időnként hallok panaszos hangokat: "Szívesebben lennék befektető."

Erre a következő a válaszom: "Akkor legyen befektető! Ha van pénze bőven és sok a szabadideje is, menjen mindjárt a "B" negyedbe! De ha sem pénzben, sem szabadidőben nem bővelkedik, biztonságosabb az általam javasolt útvonal." A legtöbbször nincs az embereknek túl sok pénzük és idejük, ezért mindjárt felteszik a következő kérdést: "Miért javasolja először a "C" negyedet?" A beszélgetés általában körülbelül egyórás, de ennek részleteit itt most nem közlöm. Érveimet az alábbi néhány sorban foglalom össze.

1. Gyakorlat és képzettség. Ha valaki sikeres "C", jobb esélyekkel válik eredményes "B"-vé.

A "B"-k a "C"-kbe fektetnek be. Ha először jó üzleti érzéket fejlesztünk ki magunkban, jobb befektető válik belőlünk. Így ugyanis könnyebben beazonosíthatjuk a többi jó "C"-t. Az igazi befektetők a sikeres, stabil üzleti rendszerrel rendelkező "C"-kbe fektetnek be. "A"-ba vagy "E"-be kockázatos befektetni, mert ők nem ismerik a különbséget egy rendszer és egy termék között... vagy nincs tökéletes vezetői készségük.

2. CASHFLOW. Ha van egy virágzó vállalkozásunk, akkor kell, hogy legyen elég időnk és készpénzünk a "B" negyed hullámzásainak követésére. Sokszor találkozom olyan "A" és "E" negyedhez tartozó emberekkel, akiknek olyan kevés a készpénzük, hogy nem vállalhatnak semmiféle anyagi veszteséget. Egyetlen nagyobb piaczuhanás azonnal kiradírozza őket anyagilag a pályáról, mert mindig a "piros vonal" közelében tartózkodnak. A befektetéshez tőke és kiterjedt tudás kell. Időnként rengeteg tőke és idő kell hozzá, hogy megszerezzük a szükséges tudást. Számos sikeres befektető veszített nemegyszer, mielőtt nyert volna. A sikeres emberek tudják, hogy a siker rossz tanár. A hibákból tanulunk, "B" negyedben pedig pénzbe kerülnek a hibák. Ha nincs elég tudásunk és tőkénk, anyagi öngyilkosság befektetéssel próbálkozni. Ha először elsajátítjuk a jó "C" számára fontos készségeket, biztosítjuk a jó befektetővé váláshoz szükséges készpénzáramlást is. "C"-ként létrehozott vállalkozás teremti meg a készpénzt, mely ahhoz kell, hogy jó befektetői ismeretekre tegyünk szert. Ha ezt elértük, érthetővé válik majd, miért állítottam, hogy "a pénzteremtéshez nem mindig kell pénz".

Jó hír

Jó hír, hogy manapság minden eddiginél könnyebb sikert elérni "C" negyedben. A technikai fejlődés sok területen hozott könnyítéseket, így a "C" negyedben is elérhetőbb közelségbe hozta a sikert. Ma sem olyan könnyű megvalósítani, mint minimumbért fizető állásra lelni, de a rendszerek ma már olyan jól bejáratottak, hogy egyre több ember számára teszik lehetővé az eredményességet a "C" negyedben.

4. fejezet

Az üzleti rendszerek három fajtája

A "C" negyedbe való belépésnél ne felejtsük el, hogy a cél egy rendszer birtoklása, továbbá, hogy ebben a rendszerben az emberek nekünk dolgozzanak. A rendszert kialakíthatjuk magunk, vagy megvásárolhatjuk készen. Tekintsük a rendszert hídnak, melyen biztonságosan átjuthatunk a CASHFLOW-négyszög bal feléről a jobb felére. Ez a híd vezet az anyagi függetlenséghez. Napjainkban az üzleti rendszereknek három alapvető, széles körben elterjedt fajtája létezik. Ezek a következők:

1. Hagyományos társasággá szerveződött cégek — ahol magunk alakítjuk ki a saját rendszerünket.

2. Franchise-ok — ahol már létező rendszert vásárolunk meg.

3. Hálózati marketing — ahol egy már létező rendszerből vásárolunk, és annak részévé válunk.

Mind a háromnak vannak előnyei és hátrányai, de végeredményben mindegyikkel ugyanazt érhetjük el. Ha megfelelőképpen működtetjük, mindegyik rendszer biztos bevételt nyújt anélkül, hogy a tulajdonos részéről jelentős fizikai erőfeszítést igényelne... miután beindult és üzemel. A probléma csupán a beindítás és az üzemeltetés. 1985-ben, amikor azt kérdezték, miért vagyunk hajléktalanok, Kim és én egyszerűen azt feleltük: "Építjük az üzleti rendszerünket."

Ez az üzleti rendszer a hagyományos társasággá szerveződött cég és a franchise keveréke volt. Amint arról már esett szó, a "C" negyedben való érvényesüléshez mind a rendszerek, mind az emberek ismeretére szükség van. A rendszerünk kialakítása sok munkánkba került. Korábban már próbálkoztam vele, és a cégem csődbe ment. Évekig sikeresen működött, azután az ötödik évben egyszer csak belebuktam. Amikor elértük a sikert, még nem volt kész a megfelelő rendszer. A rendszer elkezdett szétmállani, noha szorgalmas emberek dolgoztak benne keményen. Úgy éreztük magunkat, mint egy jókora hajón, mely léket kapott, és mi hiába kerestük a szivárgás helyét. Mindannyian igyekeztünk kideríteni, hol a lék, de nem tudtuk elég gyorsan kiszivattyúzni a vizet, és a léket sem javíthattuk ki, mert nem leltük. Ha megtaláltuk volna, akkor sem biztos, hogy be tudtuk volna tömni.

"2-3 céget elveszíthetünk"

Gimnazista korunkban gazdag apám elmesélte fiának és nekem hogy huszonévesen elveszített egy céget. "Ez volt életem legjobb legrosszabb élménye — mondta. — Akkor gyűlöltem, de annyit tanultam belőle, hogy végül óriási sikert könyvelhettem el." Gazdag apám tudta, hogy első saját cégem megalapításán töröm a fejem, és azt mondta: "Két-három céget elveszíthetsz, mire létrehozol egy maradandót." Mike-ot, a fiát a saját birodalma átvételére készítette fel. Az apám állami tisztviselő volt, így én nem örökölhettem birodalmat, nekem magamnak kellett felépítenem az enyémet.

A siker rossz tanár

"A siker rossz tanár — mondogatta gazdag apám. — A kudarcainkból tanulunk a legtöbbet önmagunkról. Ne félj hát a kudarctól! A kudarc a sikerhez vezető folyamat része. Kudarc nélkül nincs siker. A sikertelen emberek azok, akiket sosem ér kudarc."

Lehet, hogy önmagát beteljesítő jóslatként hatottak szavai, de az 1984-ben csődbe ment cégem harmadik volt a sorban. Addigra már milliókat kerestem és milliókat veszítettem, majd mindent elölről kezdtem, amikor megismerkedtem Kimmel. Tudom, hogy nem a pénzemért jött hozzám, hiszen nem volt egy vasam sem. Amikor beavattam őt a tervembe, hogy megalapítom a negyedik cégemet, nem hátrált meg.

"Segítek" — mondta, és megtartotta a szavát. Egy másik üzlettárssal közösen kiépítettünk egy olyan üzleti rendszert, melynek 11 irodája működött szerte a világban, és bevételt termelt, függetlenül attól, hogy dolgoztunk-e. A 11 iroda létrehozása a semmiből ötévi izzadságos munkába került... de összejött. Mindkét apám örült és őszintén gratuláltak (előző cégalapítási kísérleteimen mindketten veszítettek némi pénzt).

A munka dandárja

Gazdag apám fia, Mike gyakran mondta nekem: "Sosem fogom megtudni, képes lennék-e véghezvinni, amit te vagy az apám véghezvitt. Én tálcán kaptam a rendszert, csak meg kellett tanulnom, hogyan működtessem."

Biztos vagyok benne, hogy önerőből is létre tudott volna hozni sikeres rendszert, mert jó tanítványa volt az apjának. De értem, mire gondolt. A semmiből indított cégek létrehozásában az a nehéz, hogy a rendszernek két változója van: maga a rendszer és az azt felépítő emberek. Ha egyik sem tökéletes, nagy az esély a kudarcra. Időnként nehéz rájönni, hogy az emberekkel vagy a rendszerrel van-e a baj.

A franchise-ok előtt

Amikor gazdag apám elkezdte tanítani, hogyan váljak "C"-vé, a cégeknek még csak egy fajtája létezett: a nagyvállalatok. Ezek hatalmas társaságok voltak, melyek általában uraltak egy-egy várost. Nálunk, Hawaiiban gyakorlatilag minden a cukorültetvények irányítása alá tartozott — beleértve a többi nagyvállalatot is. Voltak tehát nagyvállalatok és "E" típusú kisvállalkozások. A kettő között nem nagyon létezett semmi.

A gazdag apámhoz és hozzám hasonló emberek nemigen számíthattak arra, hogy a cukorültetvényekhez kapcsolódó cégek élére kerüljenek. A kisebbség, japánok, kínaiak és hawaiiak az ültetvényeken dolgoztak, és be sem léphettek az igazgatótanács irodáiba. Gazdag apám minden tudását egyszerűen kísérletezésből és tévedésekből szerezte.

A franchise-ról akkoriban lehetett először hallani, amikor gimnáziumba kerültem, de a mi városunkban még nem volt egy sem. A McDonald's, a Kentucky Fried Chicken és a Taco Bell nálunk még ismeretlen fogalmaknak számítottak. Hiányoztak a szókincsünkből amikor gazdag apámnál tanultam. Ha hallottunk is felőlük ezt-azt többnyire csupán annyit, hogy "illegális, tisztességtelen és veszélyes vállalkozások". Gazdag apám a híresztelések hatására, természetesen Kaliforniába utazott, hogy meggyőződjék róla, mi az igazság a franchise-okkal kapcsolatban; nem a pletykákból akart tájékozódni... azzal a hírrel tért vissza, hogy "a franchise-oké a jövő", és mindjárt meg is vásárolta kettőhöz a jogokat. Amint a franchise ötlete népszerűvé vált, vagyona egyszeriben rohamos gyarapodásnak indult, és elkezdte eladogatni a jogokat, hogy mások is kiépíthessék saját vállalkozásukat. Megkérdeztem, vegyek-e én is tőle franchise-jogot, mire azt felelte: "Ne. Végre eljutottál odáig, hogy megtanultad, miként alakítsd ki a saját üzleti rendszeredet. Ne állj most meg! A franchise olyanoknak való, akik nem akarják vagy nem tudják, hogyan alakítsanak ki saját rendszert. Mellesleg, neked nincs is 250 000 dollárod, hogy megvehess tőlem egy franchise-t."

Ma már nehéz elképzelni egy nagyvárost a sarki McDonald's, Burger King vagy Pizza Hut éttermek nélkül. De volt idő, nem is olyan régen, amikor mindezek nem léteztek. Én elég öreg vagyok hozzá, hogy emlékezzem azokra az időkre.

Hogyan tanuljunk meg "C"-vé válni?

Én úgy tanultam meg "C"-vé válni, hogy gazdag apámnál inaskodtam. Fia és én mindketten "A"- ként tanultuk meg, hogyan legyünk "C"-k. Sok ember ugyanígy tanulja meg. Ez a "munka közben tanulás" módszere, és számos családi nagyvállalkozást így örökítenek át egyik nemzedékről a másikra. A baj csupán az, hogy kevesen vannak, akiknek megadatik, hogy a "kulisszák mögött" leshessék el a "C"-vé váláshoz szükséges ismereteket. A legtöbb vállalati "menedzsment-tanfolyam" éppen ilyen — csak azt tanítják meg az embereknek, hogyan kell egy céget igazgatni. Azt azonban kevés helyen tanítják meg, amit egy "C"-nek tudnia kell. A "C" negyedhez vezető úton sokan megrekednek az "E" negyedben. Ez elsősorban azért van, mert nem hoznak létre elég erős rendszert, így végül a rendszer részévé vállnak. A sikeres "C"-k úgy alakítják ki a rendszerüket, hogy az nélkülük is működjék. Három módon juthatunk el gyorsan a "C" negyedbe.

1. Találunk egy mentort. Nekem gazdag apám volt a mentorom. A mentor olyasvalaki, aki már csinálta azt, amit mi akarunk... és sikeres volt. Ne tanácsadót keressünk! A tanácsadó megmondja, hogyan csináljuk, de nincs személyes tapasztalata. A legtöbb tanácsadó az "E" negyedhez tartozik. A világ tele van "E"-kel, akik megpróbálják elmagyarázni, hogyan legyünk "C"-k vagy "B"-k. Gazdag apám mentor volt, nem tanácsadó. Az egyik legjobb tippje így hangzott: "Légy óvatos, milyen tanácsot fogadsz el! Légy nyitott, hallgasd meg, de előbb mindig bizonyosodj meg róla, melyik negyedből érkezik a tanács!"

Gazdag apám arra tanított, hogyan működnek a rendszerek, és hogyan kell irányítani az embereket; nem arra, hogy milyen egy jó igazgató. Az igazgatók gyakran alacsonyabb rendűekként kezelik a beosztottaikat. A vezetők irányítják az embereket, akik sokszor okosabbak náluk.

Michael Gerber könyve, az E-Myth kiválóan leírja, hogyan fogjunk hozzá saját üzleti rendszerünk kialakításához. A könyv felbecsülhetetlen értékű olvasmány mindazok számára, akik önálló rendszert akarnak létrehozni. A rendszerekről kiváló ismeretekhez juthatunk úgy is, hogy megszerezzük az MBA-t egy neves üzleti iskolában, és jó állást keresünk egy nagyvállalatnál, amely gyors előrelépési lehetőséget biztosít. Az MBA azért fontos, mert megtanítja a könyvelés alapszabályait valamint azt, hogyan függnek össze a pénzügyi számok az üzleti rendszerrel. Az MBA megszerzése azonban nem jelenti azt, hogy értünk is a teljes üzleti rendszert alkotó összes rendszer üzemeltetéséhez.

Ahhoz, hogy egy nagyvállalatban létező összes rendszerről megfelelő ismeretekkel rendelkezzünk, 10-15 évet kell eltöltenünk ott és meg kell tanulnunk az üzlet minden vetületét. Ekkor felkészültnek mondhatjuk magunkat arra, hogy kilépjünk és nekilássunk saját cégünk létrehozásához. Ha egy sikeres és jelentős nagyvállalatnál dolgozunk, az olyan, mintha a mentorunk fizetést adna nekünk. De még ha van is mentorunk és/vagy gyakorlatunk, az első lépés akkor is az intenzív munka. Saját rendszerünk kialakítása sok vesződséggel, sikertelen próbálkozással, költséggel és adminisztrációval jár. Mindezekkel meg kell birkóznunk, miközben embereink összeverbuválásán dolgozunk.

2. Franchise-ok. Egy másik lehetséges mód a rendszerek megismerésére, hogy veszünk egy franchise-t. Amikor franchise-t vásárolunk, kipróbált és bevált, működő rendszert veszünk. Sok kiváló franchise létezik. Ha megvesszük a franchise-rendszert, és nem a saját rendszerünket építjük ki, az emberekre koncentrálhatunk. A rendszer megvásárlása tehát kiküszöböl egy jelentős változót, amikor megtanuljuk, hogyan váljunk "C"-vé. A bankok azért adnak szívesebben kölcsönt franchise-oknak, mint kis, kezdő vállalkozásoknak, mert tisztában vannak a rendszer fontosságával és azzal, hogy egy jó rendszer megléte csökkenti a kockázatukat.

Egy dologra azért fel kell hívnom a figyelmet a franchise-vásárlással kapcsolatban: Ne viselkedjünk "E"-ként, aki a "maga útját akarja járni". Ha franchise-rendszert vásárolunk, legyünk "A"-k. Csináljuk pontosan azt, amit mondanak. Nincs tragikusabb annál, mint amikor a franchise-engedély birtokosai és a monopolgyártók pereskednek egymással. Erre általában azért szokott sor kerülni, mert a rendszer megvásárlói igazából a maguk módján akarnak eljárni, és nem követik a rendszer megalkotójának utasításait. Ha a saját utunkat akarjuk járni, tegyük ezt akkor, amikor már alaposan ismerjük a rendszereket és az embereket is.

Tanult apám kudarcot vallott, noha egy híres és drága jégkrém-franchise-t vásárolt meg. A rendszer kitűnő volt, mégis tönkrement az üzlet. Szerintem azért, mert csupa "A" és "E" volt a társtulajdonos, akik nem tudták, mit kell tenniük, amikor a dolgok kezdtek rosszul menni, és nem kértek támogatást az anyavállalattól. A vége az lett, hogy a partnerek egymás ellen harcoltak, a vállalkozás pedig csődbe ment. Elfelejtették, hogy az igazi "C" több, mint egy rendszer. Függ az emberektől is, akik működtetik.

Rendszer híján a bankok nem adnak kölcsönt

Ha egy bank nem ad kölcsönt rendszerrel nem rendelkező kisvállalkozásoknak, mi miért tennénk? Szinte naponta keresnek meg emberek üzleti tervekkel abban a reményben, hogy pénzt kaphatnak az ötletük vagy a projektjük megvalósításához. Legtöbbször elutasítom a kérésüket a következő indokkal: a pénzért kilincselő emberek nem tudják mi a különbség egy termék és egy rendszer között. Akadtak köztük barátaim (énekesek egy együttesben), akik arra kértek, fektessek pénzt az új CD-jükbe, és mások, akik egy világmegváltó, újfajta non-profit vállalkozáshoz kértek támogatást. Bármennyire tetszik is a projekt vagy termék, és bármily kedves is nekem a mögötte álló ember, mégis elutasítom, ha úgy találom, hogy kevés vagy semmi tapasztalata nincs az üzleti rendszerek megalkotásában, illetve működtetésében. Ha valaki tud énekelni, az még nem jelenti azt, hogy ért a marketing, a finanszírozás, a könyvelés, az értékesítés, az emberek alkalmazásának, illetve elbocsátásának rendszeréhez, a jogrendszerhez és sok más egyéb rendszerhez, melyekre mind szükség van egy üzlet működtetéséhez és sikerre viteléhez. Ahhoz, hogy egy üzlet fennmaradjon és fejlődjön, az összes rendszernek tökéletesen megbízhatóan kell működnie. Íme egy példa: A repülőgép a rendszerek rendszere. Ha egy repülőgép felszáll és mondjuk, az üzemanyagrendszere hibás, többnyire lezuhan a gép. Ugyanez igaz a vállalkozásokra is. Nem azok a rendszerek okozzák a problémát, melyeket ismerünk, a katasztrófa amiatt történik, amelyiket figyelmen kívül hagytuk. Az emberi test is a rendszerek rendszere. Legtöbbünk veszített már el valakit a szerettei közül, mert az illető szervezetének valamelyik rendszere felmondta a szolgálatot — a vérkeringési rendszer például, melynek elégtelen működése az összes többi rendszerre hat.

Nem könnyű tehát megbízható üzleti rendszert kiépíteni. Az elöregedett vagy figyelmen kívül hagyott rendszerek okozzák a bajt. Ezért ritkán fektetek be új termékekkel vagy ötletekkel előálló "A"-k vagy "E"-kal. A profi befektetők kipróbált rendszerekbe fektetnek be olyan emberekkel, akik értenek a rendszerek üzemeltetéséhez. Mivel tehát a bankok csak kipróbált és bevált rendszerek számára folyósítanak kölcsönt, kövessük a példájukat — ha okos befektetők akarunk lenni.

3. Hálózati marketing. A marketingnek ez a formája Multi Level Marketing néven is ismeretes. Ahogyan a franchise esetében láthattuk, a jogrendszer a hálózati marketinget is megpróbálta kezdetben kiszorítani, és ez néhány országban tudomásom szerint sikerült is, vagy legalábbis erősen korlátozták a működésüket. Szinte minden új rendszer vagy elképzelés átesik ezen az időszakon, amikor "idegennek és gyanúsnak" bélyegzik. Eleinte én sem tartottam nagyra a hálózati marketinget. De az évek során különféle, a hálózati marketing égisze alatt működő rendszereket tanulmányoztam, és több barátom vált sikeressé mint ilyen típusú "C", s ez megváltoztatta a véleményemet.

Miután levetkőztem előítéleteimet, és elkezdtem komolyan foglalkozni a hálózati marketinggel, rájöttem, hogy sok ember nyíltan és szorgalmas munkával sikeres hálózati marketing alapú vállalkozásokat épített ki. Találkoztam velük, és megfigyeltem, milyen hatást gyakorolnak mások életére és anyagi jövőjére. Elkezdtem őszintén tisztelni a hálózati marketing rendszerét. Megfizethető belépési díjért (gyakran nem több, mint 200 dollár) az emberek lehetőséget kapnak rá, hogy részesei legyenek egy létező rendszernek, és azonnal elkezdhetik kiépíteni saját üzletüket. A számítógépipar technikai fejlettségének hála ezek a szervezetek teljesen automatikusan működnek, a papírmunka, a megrendelések továbbítása, az értékesítés, a könyvelés és a folyamatos ellenőrzés nem okoz fejfájást senkinek, mert mindez a hálózati marketing szoftver-rendszerének a dolga. Az új forgalmazók minden energiájukat az üzletépítésbe fektethetik, igénybe vehetik a kész automatizált rendszert, és nem kell a vállukra venniük a kisvállalkozások kezdeti szakaszának nehézségeit.

Egyik barátom, aki 1997-ben több millió dollárt keresett ingatlanüzletekből, nemrégiben felcsapott hálózatimarketing-forgalmazónak, és elkezdte kiépíteni az üzletét. Meglepett a szorgalma, hiszen nyilvánvalóan nem volt szüksége a pénzre. Megkérdeztem, miért építkezik ilyen lelkesen, mire azt felelte: "Könyvvizsgálói oklevelet, majd pénzügyi MBA fokozatot szereztem. Ha megkérdezik, hogyan gazdagodtam meg, milliós nagyságrendű ingatlan-tranzakcióimról és több százezer dollárnyi passzív jövedelmemről mesélek, amit az ingatlanokból szerzek. Észre szoktam venni, hogy ilyenkor többen megriadnak, és azonnal visszakozót fújnak maguknak. Ők is tudják, hogy vajmi kevés esélyük van hozzám hasonlóan milliós nagyságrendű ingatlanbefektetéseket véghezvinni. Sem a megfelelő képzettségük sem a tőkéjük nincs meg hozzá. Ezért aztán elkezdtem lehetőség után kutatni, hogy segítsek nekik szert tenni nagyjából hasonló színvonalú passzív jövedelemre, mint én az ingatlanokból... és ne kelljen újabb 6 évet lehúzniuk az iskolában, sem 12 évet az ingatlanüzletben. Azt hiszem a hálózati marketing megadja az embereknek a lehetőséget, hogy igényeiknek megfelelő passzív jövedelemhez jussanak, miközben kitanulják a befektetés fortélyait. Ezért ajánlom. Kevés pénzzel is megengedheti magának az ember, hogy öt éven át verejtékével előteremtse a befektetésekhez szükséges pénzt, és ezáltal elkezdje termelni magának a bőséges passzív jövedelmet. Saját üzlete kiépítése mellett mindenkinek marad elég szabadideje, hogy megtanuljon befektetni, és lesz elég tőkéje, amit velem együtt nagy üzletekbe fektethet."

Barátom számos cég tanulmányozása után lépett be egy hálózati marketing rendszerű cégbe forgalmazóként, és olyanokkal együtt fogott neki üzlete kiépítéséhez, akik majd valaha közösen szeretnének vele befektetni. Ma remekül jövedelmez neki mind a hálózati marketing üzlete, mind pedig a befektetés. Azt mondta: "Először azért fogtam bele, mert segíteni akartam embereknek, hogy előteremtsék a befektetésekhez szükséges pénzt, és közben egy teljesen új üzlet tett gazdaggá."

Havonta kétszer szombatonként előadásokat tart. Az első alkalommal az üzleti rendszerekről és arról ad elő, hogyan válhat az ember sikeres "C"-vé. A második alkalommal a pénzügyi műveltség és a pénzügyi intelligenciáról beszél. Hozzáértő "B"-k kerülnek ki keze alól. Tanfolyamain rohamosan nő a csoportlétszám.

Ezért ajánlom manapság én is az embereknek a hálózati marketinget. Sok ismert franchise egymillió dollárba vagy annál is többe kerül. A hálózati marketing olyan, mintha vennénk egy személyes franchise-t alig 200 dollárért.

Tudom, hogy a hálózati marketingen keményen kell dolgozni. De a siker minden negyedben sok munkába kerül. Én személy szerint nem foglalkozom forgalmazással semmilyen hálózati marketingcégben, de megvizsgáltam számos ilyen céget és a marketingterveiket. Közben többe is beléptem, egyszerűen azért, mert annyira jónak találtam a termékeiket, hogy fogyasztóként használom őket. Ha azonban tanácsot adhatok arra vonatkozóan, miként találjunk olyan jó szervezetet, mely segít átlépni a négyszög jobb felére, nem a termékre, hanem a szervezet által kínált képzésre helyezném a hangsúlyt. Vannak hálózati marketing szervezetek, melyeket csak az érdekel, hogy eladassák velünk a rendszerüket a barátainknak. De vannak olyanok is, melyek elsősorban a képzéssel foglalkoznak, és segítséget nyújtanak a siker eléréséhez. A hálózati marketinget vizsgálva két lényeges dolgot találtam, melyek a programjaik segítségével elsajátíthatók és fontosak minden sikeres "C" számára: 1. Ha sikeresek akarunk lenni, meg kell tanulnunk legyőzni a visszautasítástól való félelmünket, és nem szabad azon aggódnunk, hogy mit mondanak rólunk mások. Sokszor találkoztam: emberekkel, akiket pusztán a barátaik esetleges rossz véleménye tartott vissza. Megértem őket, mert valaha én is ilyen voltam. Kisvárosban nőttem fel, ahol mindenki mindenkiről mindent tudott. Ha valakinek nem tetszett az egyik lakos viselkedése, azonnal telekürtölte vele a várost. Én a következő két mondatot mondogattam magamnak ellenszerül: "Semmi közöm hozzá, hogy mit gondolnak rólam mások. Csak az számít, hogy én mit gondolok magamról." Gazdag apám nem azért biztatott, hogy a Xerox értékesítési osztályán dolgozzak négy évig, mert odavolt a másológépekért, hanem részben azért, mert azt akarta, győzzem le a félénkségemet és a visszautasítástól való szorongást.

2. Megtanulhatjuk, hogyan kell embereket vezetni. A céges munka egyik legnehezebb része, hogy erősen különböző emberekkel kell együttműködni. Akik ismerőseim közül sikeresek üzletben, azok mind természetüknél fogva vezető személyiségek. Az emberekkel való bánni tudás és a lelkesítő magatartás nagyszerű készségek és tanulhatók.

Mint mondtam, a bal oldali negyedekből a jobb oldaliakba való átlépés nem annyira attól függ, mivel foglalkozunk, mint inkább, hogy kivé kell válnunk. Tanuljuk meg zsebre vágni a visszautasítást, tanuljunk meg nem törődni vele, mit mondanak rólunk mások, és tanuljuk meg vezetni az embereket; akkor biztosan sikert érünk. Ezért támogatok minden hálózati marketing szervezetet, amely inkább a belépők személyiségét igyekszik fejleszteni, mintsem ügynököt akarjon faragni belőlük.

A magam részéről olyan szervezeteket keresnék, melyek:

1. Beváltak, az utóbbi években bizonyíthatóan sikeresek voltak, forgalmazási rendszerüket és a marketingtervüket tekintve egyaránt;

2. Ajánlott üzleti lehetőségük számomra sikert hozhat, hiszek benne, és jó szívvel osztom meg másokkal; 3. Folyamatos, hosszú távú képzési programokat kínálnak, hogy személyiségünket fejlesszék. Az önbizalom a négyszög jobb felén elengedhetetlen tulajdonság;

4. Erős mentor-programmal rendelkeznek. Vezetőktől tanuljunk, ne tanácsadóktól! Olyan emberektől, akik már vezetőként tevékenykednek a négyszög jobb felén, és sikerre akarnak vinni minket is; 5. Általunk tisztelt emberekből állnak, akikkel szívesen vagyunk együtt.

Ha a szervezet az itt felsorolt öt feltételt teljesíti, akkor, de csak akkor kezdjünk foglalkozni a termékkel. Sokan sajnos a terméket nézik először és nem a mögötte álló üzleti rendszert és szervezetet.

Néhány szervezetben, melyeket vizsgáltam, ez volt az egyik szlogen: "A termék eladja önmagát. Könnyű, mint az egyszeregy." Ha kereskedők akarunk lenni, vagyis "E"-k, akkor a termék a legfontosabb. Ha ellenben hosszú távon "C"-ként akarunk tevékenykedni, akkor a rendszer, az egész életen át tartó tanulás és az emberek sokkal lényegesebbek. Egy barátom és az üzleti életben ismert kollégám felhívta a figyelmemet az időre, mely legértékesebb eszközeink egyike. A hálózati marketing cégeken belül akkor lehet igazi sikertörténetről beszélni, ha a rövid távú idő és munkaráfordítás jelentős hosszú távú passzív jövedelmet eredményez. Amint szilárd szervezetet építettünk ki magunk alatt, abbahagyhatjuk a munkát, és a bevétel tovább áramlik a felépített szervezet munkája által. A siker legfontosabb kulcsa a hálózati marketingcégeknél azonban mindenképpen a hosszú távú elkötelezettség mind a mi részünkről, mind pedig a szervezet részéről; csak így válhatunk üzleti vezetővé.

A rendszer a függetlenséghez vezető híd

Nem szeretnék még egyszer hajléktalan lenni. A tapasztalat mégis felbecsülhetetlen értékű Kim és az én számomra. Ma a függetlenség és a biztonság nem annyira abban rejlik, amink van, mint inkább tudásunkban, hogy tudjuk, mi az, amit biztonsággal képesek vagyunk megteremteni. Azóta segítettünk létrehozni egy ingatlannal foglalkozó céget, egy olajipari céget, egy bányavállalatot és két oktatással foglalkozó intézményt. Tehát a sikeres rendszer létrehozásának tanulási folyamata igazán hasznos volt számunkra. Mégsem ajánlanám ezt a folyamatot senkinek, hacsak nem akarja mindenáron végigélni. Néhány évvel ezelőttig a siker csak azok számára volt elérhető, "C" negyedben, akik bátrak vagy gazdagok voltak. Kim és én bizonyára bátrak voltunk, hiszen gazdagnak semmi esetre sem mondhattuk magunkat. Sok ember azért reked meg a négyszög bal felén, mert úgy érzik, saját rendszerük kialakítása túl nagy kockázattal jár. Jobban teszik, ha megmaradnak biztonságos állásukban.

Manapság, elsősorban a technikai fejlődésnek köszönhetően sokkal kevésbé kockázatos sikeres cégtulajdonossá válni... gyakorlatilag bárki előtt ott a lehetőség, hogy saját üzleti rendszere legyen. A franchise-ok és a hálózati marketing leveszik az emberek válláról a saját rendszer kialakításával járó gondokat. Megszerezhetők egy jól bevált rendszer jogai, és azután már csak az embereket kell összeszedni és együttműködésre bírni. Tekintsük ezeket az üzleti rendszereket hidaknak. Hidaknak, melyeken biztonságban átjuthatunk a CASHFLOW-négyszög bal feléről a jobb felére... hidaknak, melyek anyagi függetlenséghez vezetnek. A következő fejezetben a négyszög másik jobboldali negyedével, a "B" vagyis befektetői negyeddel fogok foglalkozni.

5. fejezet

A befektetők hét szintje

Gazdag apám egyszer megkérdezte:

— Mi a különbség a között az ember között, aki lovakra fogad és a között, aki részvényeket vásárol?

— Nem tudom — feleltem.

— Nem sok — adta meg a választ. — Ne légy olyan ember, aki részvényeket vásárol! Ha felnősz, te teremtsd meg a részvényeket, melyeket brókerek árulnak, és mások megvesznek. Sokáig nem értettem, mit is akart mondani ezzel. Csupán akkor értettem meg igazán a különféle típusú befektetők közötti különbségeket, amikor elkezdtem befektetést tanítani. Külön köszönet illeti ezért a fejezetért John Burleyt. John az ingatlannal foglalkozó befektetők körében az egyik legbriliánsabb elme. A 20-as éveinek végén és a 30-as éveinek elején több mint 130 ingatlant vásárolt meg anélkül, hogy a saját pénzét költötte volna. 32 éves korára elérte az anyagi függetlenséget, és soha többé nem kellett dolgoznia. Ő is kedvtelésből tanít, mint én. Tudása azonban jóval túlterjed az ingatlanbefektetéseken. Pénzügyi tanácsadóként kezdte pályafutását, így kiválóan ért a pénz-és adóügyekhez. Ráadásul megvan az a nagyszerű képessége is, hogy világosan el tudja magyarázni, amit tud. Összetett és elvont fogalmakat közérthetővé egyszerűsít. Tanításában hat kategóriába sorolta a befektetőket befektetéseik kifinomultságának színvonala és személyes adottságaik alapján. Átdolgoztam a kategóriáit, és kiegészítettem egy hetedikkel. E módszer és a CASHFLOW-négyszög elmélet ötvözésével sokakat sikerült megismertetnem a befektetők világával. A különböző szintekről olvasva bizonyára ráismernek majd ismerőseikre.

Választható tanulási gyakorlat

Minden szint leírása után hagytam némi üres helyet, ahová ön beírhatja azoknak a személyeknek a neveit, akik véleménye szerint odatartoznak. Ha önmagára ismer valamelyik szintben, a saját nevét is odaírhatja. Ez nem kötelező gyakorlat, de segíthet a különböző szintek mélyebb megértésében. Semmi esetre se értékelje úgy, hogy ezáltal lenézné a barátait. A pénz ugyanannyira szubjektív fogalom, mint a politika, a vallás vagy a szex. Ezért javaslom mindenkinek, hogy személyes gondolatait tartsa meg magának. Az üres hely minden szint után pusztán arra szolgál, hogy segítse a tanulást, ha valaki használni kívánja. Ezt a listát általában befektetési tanfolyamaim elején ismertetem. Tapasztalataim szerint eredményesebbé tette a tanulást, és sok hallgató számára segített megvilágítani, melyik szinten is áll ő maga, hová akar eljutni. Az évek során John engedélyével, tapasztalataimnak megfelelően módosítottam a tartalmát. Kérem, olvassák el a hét szint bemutatását figyelmesen.

A BEFEKTETŐK HÉT SZINTJE

0. szint: akiknek nincs mit befektetniük

Ezeknek az embereknek nincs befektetni való pénzük. Vagy minden megkeresett dollárjukat elköltik, vagy többet költenek, mint amennyit keresnek. Sok "gazdag" ember esik ebbe a kategóriába, akik ugyanannyit vagy többet költenek, mint amennyit keresnek. Sajnos a 0. szinthez sorolható a felnőtt lakosság egy jelentős része.

1. szint: kölcsönkérők

Ezek az emberek kölcsönökkel oldják meg anyagi problémáikat. A pénzügyi tervezés náluk a következő elven alapul: meglopjuk Pétert, hogy kifizessük Pált. Struccpolitikát folytatva, homokba dugott fejjel reménykednek és imádkoznak, hogy minden jól süljön el. Esetleg rendelkeznek némi eszközzel, de túl nagyok az adósságaik. Többnyire nem értenek a pénzhez, és költekezési szokásaikat sem irányítják tudatosan.

Minden értékükhöz adósság tapad. Lelkesen használják a hitelkártyáikat, majd hosszú távú lakáskölcsönre váltják tartozásaikat, így ismét használhatják a hitelkártyáikat és kezdhetik elölről a költekezést. Ha a lakásuk értéke emelkedik, megint kölcsönt vesznek fel rá, vagy vesznek egy nagyobb és drágább házat. Azt hiszik, az ingatlanárak mindig csak felfelé mennek.

A mondat, hogy "alacsony első részlet, kedvező havi részletfizetés" mintegy varázsigeként hat rájuk. Gyakran vásárolnak hamar elértéktelenedő játékszereket (vagy kacatokat) —jachtot, úszómedencét, nyaralást és autót —, miközben egyre a fenti mondat jár az eszükben. Ezeket a cseppet sem értékálló holmikat könyvelik el, majd újabb kölcsönért fordulnak a bankhoz, és csodálkoznak, amikor elutasítják a kérelmüket.

Kedvenc létformájuk a vásárlás. Felesleges dolgokra adnak ki pénzt, és azzal nyugtatják magukat, hogy "Gyerünk, vedd meg bátran, hiszen megérdemled!" vagy: "Igazán érsz ennyit" vagy: "Ha most nem veszem meg, soha többé nem juthatok hozzá ilyen olcsón. " vagy: "Most leértékelés van." vagy: "Hadd kapják meg a gyerekeim, amit én sosem kaptam meg!"

Azt hiszik, okos dolog hosszú távon halogatni az adósságok visszafizetését, miközben egyfolytában azzal áltatják magukat, hogy többet fognak dolgozni, és egyszer majdcsak kifizetik az összes számlájukat. Az összes pénzüket elköltik, sőt, többet költenek, mint amennyit keresnek. Ők az igazi fogyasztók. A bolttulajdonosok és az autókereskedők imádják őket. Minden pénz kifolyik a kezeik közül. Ha nincs elég pénzük, kölcsönkérnek.

Ha megkérdezik tőlük, mi a gondjuk, azt felelik, túl keveset keresnek. Azt hiszik, több pénz megoldja a problémájukat. Mindegy, mennyit keresnek, mindenképpen egyre mélyebbre süllyednek az adósságok tengerében. A legtöbbjüknek nemigen tűnik fel, hogy amit ma keresnek, az tegnap még merész álom volt csupán. De hiába valósították meg álmukat és keresnek többet, az sem elég.

Nem veszik észre, hogy a probléma gyökere nem feltétlenül a jövedelmük (vagy annak hiánya), hanem sokkal inkább költekezési szokásaik. Néhányan közülük végül úgy érzik, helyzetük reménytelen, és feladják a harcot. Így egyre mélyebben fúrják a fejüket a homokba, és ugyanúgy élnek, ahogy addig, A kölcsönkérés, vásárlás, költekezés irányítása teljesen kicsúszik a kezükből. Ahogy a kényszeres evő azonnal enni kezd ha depressziós, ezek az emberek költekezésbe fognak, amint depresszióssá válnak. Költenek, kétségbe esnek, majd még többet költenek. Gyakran vitatkoznak szeretteikkel pénzkérdésekről, vehemensen bizonygatva, mennyire szükségük van rá, hogy ezt vagy azt megvegyék. Letagadják valós anyagi helyzetüket, és úgy tesznek, mintha valami csoda egy napon majd megoldaná anyagi gondjaikat, vagy mintha mindig lenne elég pénzük, hogy megvegyék, amit a szemük megkíván.

Ez a fajta befektető gyakran gazdagnak látszik. Esetleg nagy háza van és flancos autója, de ha jobban odafigyelünk rá, észrevesszük hogy kölcsönpénzből vásárol. Az is lehet, hogy sokat keres, mégis egyetlen hajszál választja el az anyagi csődtől.

Egyik tanfolyamon részt vett egy volt cégtulajdonos. Ismert figura volt a "keress sokat, költsél sokat" kategóriájú üzletemberek körében. Éveken át fejlődő ékszerüzlet-lánca volt. Mégis egyetlen gazdasági visszaesés elég volt hozzá, hogy tönkretegye az üzletét. Tartozásai azonban nem tűntek el. Nem egészen hat hónap alatt mindene rájuk ment. Új válaszokat keresett, ezért iratkozott be a tanfolyamomra, de megfontolásra sem méltatta a gondolatot, hogy ő és a felesége esetleg 1. szintű befektetők lennének.

A "C" negyedből jött abban a reményben, hogy majd a "B" negyedben meggazdagszik. Egykori üzleti sikerébe kapaszkodott, azt hitte, ugyanazt a technikát alkalmazhatja a befektetések terén és az majd eljuttatja őt az anyagi függetlenséghez. Klasszikus esete volt annak a cégtulajdonosnak, aki azt hiszi, automatikusan sikeres befektető válhat belőle. De a céges üzlet szabályai nem mindig egyeznek meg a befektetés szabályaival.

Ha az ilyen befektetők nem hajlandók megváltozni, sötét jövő vár rájuk... kivéve, ha sikerül gazdag házastársra lelniük, aki tolerálja költekezési szokásaikat.

2. szint; takarékoskodók

Ezek az emberek "kis" Összegeket tesznek félre (általában) rendszeresen. Pénzüket alacsony kockázatú, alacsony hozamú befektetési eszközökben tartják (folyószámla, takarékbetétkönyv vagy letét. Ha van magánnyugdíj-számlájuk, azt egy bankban vagy befektetési alapban tartják. Inkább fogyasztási célokra teszik félre a pénzt, semmint befektetés céljára (például új tévékészülékre, autóra, nyaralásra, stb.). A készpénzfizetésben hisznek. Félnek a hitelektől és az adósságtól. Jobban kedvelik a bankban tartott pénz nyújtotta "biztonságot".

Hiába tapasztalják, hogy a mai gazdagsági környezetben a bankbetétek veszteséggel járnak (az infláció és az adók következtében), mégsem hajlandók kockázatot vállalni.

Az ebbe a csoportba tartozó emberek gyakran legértékesebb eszközüket, az idejüket pocsékolják egy-két fillér megtakarításáért. Órákat töltenek azzal, hogy kedvezményekre jogosító kuponokat vagdosnak ki újságokból, majd újabb órákat töltenek a szupermarketben, mindenkit feltartanak a pénztár előtt, mert hosszan kutatnak zsebeikben a nagyszerű megtakarítások után.

Ahelyett, hogy egy-két fillért próbálnának megspórolni, inkább a befektetés módszereinek elsajátítására kellene fordítaniuk idejüket.

Ha 1954-ben 10 000 dollárt fektettek volna John Templeton-alapítványába, és azóta meg is feledkeztek volna róla, a pénzük 1994-re már 2,4 millió dollárt ért volna. Vagy ha 10 000 dollárt fektettek volna Soros György Quantum Alapítványába 1969-ben, akkor 1994-re 22,1 millió dollár ütötte volna a markukat. Ehelyett azonban félelmen alapuló, megszállott biztonságkeresésük továbbra is arra ösztönzi őket, hogy alacsony hozamú befektetésekben tartsák a pénzüket, mint a bankbetét vagy a letéti jegyek.

Ezek az emberek gyakran mondanak ilyesmit: "Egy megtakarított penny is tiszta haszon" vagy: "A gyerekeknek takarékoskodom." Az igazság közben az, hogy valami mélyen gyökerező bizonytalanságérzet vezérli őket és az életüket. Valójában sokszor "becsapják" Önmagukat és azokat, akiknek gyűjtenek. Ők majdhogynem szöges ellentétei az 1. szintű befektetőknek.

A pénzgyűjtés jó gondolat volt az agrárkorban. Miután azonban átléptünk az ipari korba, már nem váltotta be a hozzá fűzött reményeket. Még rosszabb hatásfokkal működött, miután az Egyesült Államok feladta az aranystandardot és elkezdődött az infláció, miközben az állam ontotta a nyomtatott papírpénzt. Aki az infláció idején takarékoskodik, végül vesztesként kerül ki. Ha megfordul a helyzet természetesen nyerhet... de csak akkor, ha a nyomtatott papírpénz még ér majd valamit.

Jó, ha az embernek van némi megtakarított pénze. Általánosan elfogadott ajánlat, hogy legyen hat havi költségeink fedezésére elegendő készpénzünk. De ezen felül sokkal jobb és biztonságosabb befektetési eszközökkel is élhetünk, mint amiket a bank nyújt. Nem bölcs befektetési stratégia 5 százalékos kamattal bankban őrizni pénzt, miközben mások 15 százalékot vagy annál is többet hoznak ki belőle.

Aki ellenben nem akarja megtanulni a befektetés fortélyait, és állandó félelemben él az anyagi kockázattól, az jobban jár, ha takarékoskodik, mint ha befektet. Kevesebbet kell gondolkodni, ha egyszerűen betesszük a pénzünket a bankba. Ráadásul a bankárunk is szeretni fog érte. Miért is ne szeretne? A bank 10-20 dollárt ad minden egyes benntartott dollárunkra, és akár 19 százalék

3. szint: "okos" befektetők

Ezt a csoportot három különböző típusú befektető alkotja. Ezek a befektetők mind tudják, hogy befektetésekre szükség van. Lehet, hogy tagjai valamelyik magán nyugdíjpénztárnak. Előfordul, hogy egyéb befektetésekkel is rendelkeznek, vannak befektetési jegyeik, részvényeik, kötvényeik vagy vállalkozásokban részesedésük. Általában jó képesítéssel rendelkező, intelligens emberek. Ők alkotják a lakosság "középosztálynak" nevezett kétharmadát. Ha azonban befektetésekről van szó, gyakran egyáltalán nem bizonyulnak műveltnek, vagyis hiányzik az a képességük, amit a befektetési iparban "agyafúrtságként" emlegetnek. Ritkán veszik a kezükbe cégek éves jelentéseit vagy vállalati prospektusokat. Miért is tennék? Hiszen nem tanulták meg, hogyan kell olvasni a pénzügyi jelentésekkel. Hiányzik a pénzügyi műveltségük. Lehet, hogy jeles egyetemi diplomával rendelkeznek, esetleg orvosok vagy netán könyvelők, de kevesen tanultak bármit is a befektetés nyertesekre és vesztesekre oszló világáról. Az alábbiakban bemutatom a szinthez tartozó három kategóriát. Általában mind tanult, okos emberek, jelentős jövedelmük van, melyet befektetnek. Mégis akadnak különbségek.

3-A szint. A befektetőknek ez a csoportja az úgynevezett "engem nem érdekel" típus. Meggyőzték magukat, hogy nem értenek a pénzhez és soha nem is fognak. Ilyesmiket hangoztatnak:

"Nem nagyon értek a számok nyelvén."

"Soha nem fogom megérteni, hogyan működik a befektetés."

"Túlságosan sok a dolgom." — "Túl sok a papírmunka." "Túl bonyolult." — "A befektetés túl kockázatos." "Pénzügyekben inkább a szakemberekre hagyom a döntést." "Túl sok hercehurcával jár."

"A férjem/feleségem kezeli a pénzügyeket a családban."

Ezek az emberek hagyják, hogy álljon a pénzük, és nem sokat tesznek azonkívül, hogy belépnek egy magánnyugdíjpénztárba; vagy pénzügyi tanácsadóhoz fordulnak, aki "diverzifikációt" javasol. Anyagi jövőjük lehetőségein el sem gondolkoznak, mindennap keményen dolgoznak, és azzal vigasztalják magukat, hogy "legalább meglesz a nyugdíjam".

Amikor nyugdíjba mennek, akkor mérik csak fel, milyen szolgálatot tettek a befektetéseik.

3-B szint. A második kategóriába a "cinikusok" tartoznak. Ezek az emberek fel tudják sorolni az összes indokot, amiért egy befektetés nem fog működni. Veszélyes rájuk figyelni. Gyakran intelligensnek tűnnek, határozott kijelentéseket tesznek, választott szakterületükön sikeresek, de az intellektuális külső gyávaságot rejt. Pontosan meg tudják mondani, miért "becsapás" minden létező befektetés. Ha megkérdezzük, mi a véleményük valamely részvény, vagy egyéb befektetésről, válaszuk nyomasztó, ijesztő és kétségbeejtő. Leggyakrabban hangoztatott mondatuk a következő: "Enge már rászedtek. Velem aztán hiába próbálkoznak újra."

Gyakran hivatkoznak nevekre, például: "A brókerem a Mei Lynchnél..." vagy "Dean Witter..." — A nevek hangoztatása segít palástolni a bizonytalanságukat.

Az a furcsa azonban, hogy ezek a cinikusok gyakran birka módjára követik a piacot. A munkahelyükön állandóan a Wall Street Journal-t bújják. Elolvassák az újságot, majd a kávészünetben boldog-boldogtalant tájékoztatnak arról, amit megtudtak. Mindezt a legfrissebb befektetési szakzsargonból vett kifejezésekkel teszik. Nagy üzleteket emlegetnek, melyekből ők mindig kimaradnak. Olyan részvényekben utaznak, melyek az újság címoldalán szerepelnek, azokból gyakran vesznek. A baj csak az, hogy későn veszik őket, hiszen mire egy hír már napvilágot lát a sajtóban... addigra túl késő. Az igazán okos befektetők már jóval azelőtt vették meg a részvényeket, mielőtt a hírük szárnyra kapott. A cinikusok erről mit sem tudnak.

Amikor aztán tudomásukra jut a rossz hír, azt mondják: "Tudtam" Azt hiszik, benne vannak a játékban, pedig valójában mindössze a pálya szélén ácsorgó nézők. Gyakran szeretnének belépni a játékba, de lelkük mélyén rettegnek, hogy bajuk esik. A biztonság fontosabb számukra, mint a szórakozás.

Pszichiáterek szerint a cinizmus a félelem és a tudatlanság elegye, amely arrogáns viselkedésben nyilvánul meg. Ezek az emberek sokszor későn kapcsolódnak be a nagy piaci fellendülések áramlatába; a tömegre vagy társadalmi bizonyítékra várnak, hogy megbizonyosodjanak róla, helyesen döntöttek a befektetésüket illetően. Mivel kivárják a társadalmi bizonyítékot, későn vesznek, amikor a piac a csúcson van, és későn adnak el. amikor a piac a legalacsonyabban van, vagy éppen összeomlik. Hogy drágán vesznek, és olcsón adnak el, abban megint a "becsapatásukat" látják. Mindaz, amitől annyira féltek, bekövetkezik — újra és újra.

A cinikusokat a profi kereskedők gyakran "malacok" névvel illetik, mert sokat visítoznak, azután önként rohannak a kés alá. Drágán vesznek, és olcsón adnak el. Hogy miért? Mert olyan "okosak", hogy túlságosan óvatosak. Tényleg értelmesek, de rettegnek a kockázatvállalástól és az esetleg becsúszó hibáktól, ezért egyre többet tanulnak, hogy még okosabbak legyenek.

Minél többet tudnak, annál több kockázatot látnak, ezért aztán újra csak tanulnak. Cinikus óvatoskodásuk miatt várnak túl soká. Akkor lépnek a piacra, amikor a mohóságuk végül úrrá lesz a félelmükön. A többi malaccal együtt érkeznek a vágóhídra, ahol levágják őket.

A legrosszabb mégis az a cinikusokban, hogy megfertőzik a környezetüket intelligenciának álcázott mély félelmükkel. Ha befektetésekről van szó, ők megmondják, miért nem fog sikerülni, de azt már nem tudják megmondani, hogyan működhetne. Az értelmiség, a kormányhivatalok, a vallási intézmények és a média világa dugig van ilyen emberekkel.

Imádják a pénzügyi katasztrófákat és baklövéseket, mert ha ilyenekről hallanak, "hirdethetik az igét". Mesteri időhúzók, ha befektetésről van szó. A pénzügyi sikerekről ellenben nem szívesen ejtenek szót. A cinikus ember könnyedén megleli mindenben a hibát. Így próbálja elleplezni a tudatlanságát — vagy a bátortalanságát.

A cinikusok megjelölés eredetileg egy görög szektát takart, melyet megvetés övezett, mert tagjai arrogánsak voltak, és gúnyos megjegyzésekkel illettek mindent, amit pozitív és sikeres. A "kutya-népek" csúfnevet kapták, a cinikus szó ugyanis a görög kutya szóba származtatható. Sokan válnak gyáva kutyává, amint pénzre terelődik a szó; számos okos, művelt ember is akad közöttük. Ne engedjük hogy a gyáva kutyák meghiúsítsák anyagi természetű álmainkat. Igaz, hogy a pénz világa tele van csalókkal, szélhámosokkal és kontárokkal, de melyik iparág nincs?

Van mód gyors meggazdagodásra kevés pénzzel és kis kockázattal is, de csak azok számára, akik hajlandók megteremteni a lehetőséget a maguk számára. Fontos, hogy legyünk nyitottak és ügyeljünk a cinikusokra, no meg a szélhámosokra. Pénzügyi szempontból mindkét típus veszélyes. 3-C szint: Ez a kategória a "szerencsejátékosoké". A hivatás kereskedők az ide sorolható embereket is "malacoknak" hívják. Szemben a túlságosan óvatos "cinikusokkal", ezek az emberek nem eléggé óvatosak. Úgy tekintenek a tőzsdére vagy bármilyen más befektetési piacra, mintha az a Las Vegas-i kaszinó rulett asztala lenne. Minden a szerencsén múlik. Pörgessünk és imádkozzunk!

Ennek a csoportnak nincsenek meghatározott kereskedési szabályai, sem elvei. Tagjai úgy akarnak cselekedni, mint a "nagymenők", ezért úgy is viselkednek, amíg meg nem szedik magukat, vagy mindenüket el nem veszítik. Az utóbbi a valószínűbb. A befektetés "titkát" vagy a "szent grált" kutatják. Mindig új és izgalmas befektetési módok után néznek. Hosszú távú szorgalom, tanulás és megismerés helyett "tippeket" vagy "lerövidített utakat" keresnek.

Fejest ugranak az árutőzsdébe, az első kibocsátású részvények és fásrész vények piacába, vesznek gáz-és olajipari részvényeket, szarvasmarhát, benne vannak az összes létező befektetésben. Kedvelik a "kifinomult" befektetési technikákat, mint amargina, aput, a call opció. Úgy vetik bele magukat a "játékba", hogy fogalmuk sincs róla, kik a játékosok, és kik írják a szabályokat.

Ők a világ legrosszabb befektetői. Mindig "hazaadásban" reménykednek, de általában "Öngólt rúgnak". Ha megkérdezzük tőlük, hogy megy az üzlet, mindig azt felelik, "nagyjából egyenesben vagyok" vagy "egy kicsit nyerésben". Valójában azonban veszítenek. Nagyon sok pénzt veszítenek; gyakran hatalmas összegeket. A befektetőknek ez a típusa 90 százalékban veszít, de sosem beszél a veszteségeiről. Mindig azon nosztalgiázik, milyen óriásit "kaszált" hat évvel ezelőtt. Azt hiszi, ügyes volt, pedig csak szerencsés. Azt hiszi, csak ki kell várnia az "egyetlen nagy üzletet", és onnantól könnyű dolga lesz. A társadalom "gyógyíthatatlan szerencsejátékosnak" nevezi az ilyen embereket. A lelkük mélyén pedig mind egyszerűen csak lusták, ha pénzt kell befektetniük.

4. szint: hosszú távú befektetők

Ezek a befektetők tisztában vannak vele, hogy befektetésekre szükség van. Aktívan részt vesznek a saját befektetéseikről szóló döntésekben. Jól kidolgozott, hosszú távú tervük van, mely lehetővé teszi számukra pénzügyi céljaik elérését. Előbb a saját képzésükbe fektetnek be, csak azután vásárolnak befektetéseket. Kihasználják az időszakos befektetéseket, és ahol csak lehet, adókímélő eljárást választanak. Ami a legfontosabb, tanácsot kérnek hozzáértő pénzügyi szakértőktől. Fel szeretném hívni a figyelmet, hogy ezek az emberek korántsem valamiféle nagyban játszó befektetők. Távolról sem azok. Kétséges, hogy vajon ingatlant, cégeket, az árutőzsdét vagy bármi más izgalmas befektetési eszközt választanak-e. Sokkal valószínűbb, hogy konzervatív, hosszú távú befektetésekbe fognak, melyeket a Peter Lynch-hez vagy a Fidelity Magellan Alapítványhoz, esetleg a Warren Buffetthez hasonlók ajánlanak.

Ha ön még nem hosszú távú befektető, váljon azzá minél előbb! Mit jelent ez? Azt jelenti, üljön le, és készítsen tervet! Vegye kézbe költekezési szokásai irányítását! Csökkentse minimálisra adósságait és forrásait! Éljen úgy, hogy nem nyújtózkodik tovább, mint ameddig a takarója ér, és gyarapítsa eszközeit! Számítsa ki, reális hozamok mellett mennyi havi befektetés kell, és hány hónapra van szükség ahhoz, hogy elérje célját. Olyan célokra gondolok, mint: hány éves korában akarja abbahagyni a munkát? Mennyi pénzre lesz szüksége egy hónapban?

Egy hosszú távú terv által egyszerűen csökkennek a fogyasztói tartozásai, és közben egy kisebb összeget (bizonyos időközönként) valamelyik nagy befektetési alapba fektethet, így gazdagon mehet nyugdíjba, ha elég korán kezdi és jól odafigyel.

Ezen a szinten törekedjen az egyszerűségre! Ne hagyja, hogy elragadja a ló! Felejtse el a bonyolult befektetéseket! Csak a biztos részvényekkel és a befektetési alapokkal foglalkozzon! Ha még nem tudja, tanulja meg minél előbb, hogyan kell zárt végű befektetési jegyeket venni! Ne próbálja kicselezni a piacot! Használja bölcsen a biztosításokat védelemként, de ne ezekből akarjon vagyont szerezni! Egy olyan befektetési alap, mint a Vanguard Index 500, mely éves teljesítményét tekintve a múltban túltett a befektetési alapok kétharmadán, biztos pont lehet. Egy ilyen alap 10 év alatt akkora hozamot biztosít, mely meghaladja a "profi" befektetési alapkezelők által produkált összeg 90 százalékát. De ne feledje: nem létezik "100 százalékig biztos befektetés"! Az Index jegyei is rejtenek tragikus lehetőségeket.

Ne várja a "nagy üzletet"! Szálljon be a játékba kicsiben (ahogyan én tettem az első kis társasházammal, mely megadta a lehetőséget, hogy mindössze néhány dollárral a zsebemben elkezdhessem a befektetést). Ne akarjon mindjárt meggazdagodni, és ne aggódjék, hogy jól csinálja-e, csak kezdje el! A pénz gyorsan fejleszti az intelligenciát. A félelem és a tétovázás ellenben visszafogja. Nagyobb üzletre mindig lesz lehetősége, de sosem kapja vissza az időt és a tudást, melyet elvesztett, mert mindjárt a legjobban akarta csinálni, vagy mert a nagy üzletre várt. Ne feledje: a kis üzletek gyakran nagyobb üzletekhez vezetnek... de bele kell vágni!

Kezdje el még ma, ne várjon holnapig! Váljon meg hitelkártyái egy részétől és a haszontalan "kacatoktól", keressen olyan befektetési alapot, ahol nincs külön vételi és eladási árfolyam (jóllehet, a végén úgyis felszámolják a visszaváltási jutalékot). Üljön le szeretteivel, és dolgozzanak ki egy tervet, hívjon fel egy befektetési tanácsadót, vagy menjen el a könyvtárba, olvasson a pénzügyi tervezésről, és kezdjen el végre félretenni pénzt (még ha csupán havi 50 dollárt is) a maga számára! Minél tovább vár, annál többet veszít legértékesebb eszközéből — a megfoghatatlan és felbecsülhetetlen értékű eszközből: az időből.

Érdemes megjegyezni, hogy Amerika legtöbb milliomosa a 4. szintű befektetők közül került ki. A The Millionaire Next Door (A szomszéd milliomos) című könyv úgy mutatja be az átlagos milliomosokat, mint Ford Taurusszal járó cégtulajdonosokat, akik nem lépik túl a lehetőségeiket. Tanulják, vagy legalábbis tájékozódnak a befektetésekről, és hosszú távú tervet kovácsolnak. Nem fognak semmilyen bonyolult, kockázatos vagy szexi befektetésbe. Konzervatívok és kiegyensúlyozott pénzügyi szokásaik vannak, ettől lesznek hosszútávon gazdagok és sikeresek. Azoknak az embereknek, akik nem szeretik a kockázatot, és szívesebben összpontosítanak a szakmájukra, munkájukra vagy karrierjükre, mintsem hogy sok időt töltsenek a befektetés témakörének tanulmányozásával, mindenképpen 4. szintű befektetőkké kell válniuk, ha jómódban akarnak élni. Számukra még inkább fontos, hogy pénzügyi tanácsadókhoz forduljanak. Azok ugyanis segítenek a befektetési stratégia kialakításában, és elindítják az embert a helyes úton a hosszú távú befektetések terén.

Ezen a szinten a befektetők türelmesek, és kihasználják az idő adta előnyöket. Ha korán kezdik, és rendszeresen foglalkoznak befektetéssel, hatalmas gazdagságra tehetnek szert. Ha azonban későn vágnak bele, 45 éves kor után, lehet, hogy nem működik ez a módszer, különösen 2010-ig nem.

5. szint: csavaros eszű befektetők

Ezek a befektetők "megengedhetik maguknak", hogy agresszívabb vagy kockázatosabb befektetési stratégiákat alkalmazzanak. Miért? Mert tudnak bánni a pénzzel, erős anyagi bázisuk van, és értenek a befektetésekhez. Ők jól ismerik a játékot. Általában összpontosítanak, nem forgácsolják szét erőiket. Tartósan nyereséget tudnak felmutatni, és a hátuk mögött lévő veszteségek árán megszerezték azt a bölcsességet, mely csak akkor lesz az ember sajátja, ha elég hibát követett el, és tanult belőlük.

Ezek a befektetők gyakran "nagykereskedelemben" veszik a befektetéseket, nem "kiskereskedelemben". Maguk rakják össze az üzletet a saját használatukra; vagy elég "agyafúrtak" ahhoz, hogy beszálljanak a 6. szinten lévő barátaik által összeállított üzletekbe, melyekhez tőkére van szükség.

Mit jelent, hogy valaki "csavaros eszű" befektető"? Szilárd pénzügyi alappal rendelkezik a szakmája, a vállalkozása vagy a nyugdíjai jóvoltából, esetleg biztos, konzervatív befektetésekből szerezte meg pénzügyi alapját.

Ezek az emberek jól menedzselik az adósság/saját tőke arányt, azaz sokkal több a bevételük, mint a kiadásuk. Alapos ismeretekkel rendelkeznek a befektetések terén, és aktívan kutatnak új információk után. Óvatosak, de nem cinikusak, mindig nyitottak maradnak.

Tőkéjüknek legfeljebb 20 százalékát fordítják spekulatív tranzakciókra. Sokszor kezdik kicsiben, kevés pénz befektetésével, hogy kitanulják a befektetés mesterségét, legyen szó akár részvényekről, akár cégek megvásárlásáról, akár ingatlanügyi befektetésekről, amilyen a jelzálogtartozás miatt elárverezett ingatlanok megvétele, stb. Ha elveszítik a 20 százalékot, nem mennek tönkre, és nem kell megvonniuk a szájuktól a falatot. A veszteséget leckeként könyvelik el, tanulnak belőle, és ismét beszállnak a játékba, hogy még többet tanuljanak; tudják, hogy a kudarc a sikerhez vezető folyamat része. Gyűlölnek veszíteni, mégsem félnek tőle. A veszteség arra ösztönzi őket, hogy tovább menjenek előre az úton, tanuljanak, nem csüggednek el tőle, és nem hívnak azonnal ügyvédet.

A csavaros eszű emberek akár 25 százalékos hasznot hozó üzletet is teremthetnek maguknak, mely a végtelenségig biztosítja ezt a magas hozamot. Azért tartoznak a csavaros eszű kategóriába, mert van plusz pénzük, van egy maguk választotta profi tanácsadókból álló csapatuk, és bizonyítani tudnak.

Mint már korábban szó volt róla, ezek az emberek maguk alkotják meg az üzleteiket. Ugyanúgy, ahogyan egyesek készen veszik meg a számítógépet a boltban, mások pedig maguk rakják össze a rendszert. Az 5. szintű befektetők saját maguk szerkesztik össze a befektetéseiket alkotóelemeikből. Ezek a befektetők tudják, hogy a gazdaságilag nehéz időszakok vagy pangó piacok kiváló lehetőséget nyújtanak a sikerhez. Akkor jelennek meg a piacon, amikor mások elmenekülnek. Azt is tudják, mikor kell kiszállniuk. Ezen a szinten a kiszállás stratégiája fontosabb, mint a beszállásé. Világosan megfogalmazott befektetési "elvekkel" és "szabályokkal" rendelkeznek. Választhatják eszközül az ingatlant, diszkontált papírokat, cégeket, csődbe ment vállalkozásokat vagy új részvényeket. Igaz, hogy nagyobb kockázatot vállalnak, mint az átlagember, de egyáltalán nem kezelik szerencsejátéknak az üzletet. Van tervük és világos céljuk. Mindennap tanulnak. Olvassák az újságokat, magazinokat, előfizetnek befektetési tájékoztató kiadványokra, és befektetéssel kapcsolatos szemináriumokra iratkoznak be. Aktívan részt vesznek befektetéseik irányításában. Értenek a pénzhez és tudják, hogyan dolgoztassák a pénzt a maguk javára. Elsősorban eszközeik gyarapítására koncentrálnak, nem annyira a befektetésre, így mindig teremtenek maguknak némi elkölthető pénzt. A nyereséget újra befektetik, hogy még szilárdabb eszközalapot biztosítsanak. Tudják, hogy a nagy és hosszú távú gazdagságot az erős eszközalap megteremtésével érhetik el, mely jelentős készpénzáramlást és magas hozamot biztosít minimális adózási kötelezettség mellett. Ezt a tudást gyakran gyermekeiknek is átadják, amint a családi vagyont is rájuk hagyják cégek, trösztök és társaságok formájában.

Személyes vagyonuk csekély. Semmi nem szerepel a nevükön mint tulajdon, hogy ne kelljen adózniuk, és hogy megvédjék magukat a Robin Hoodoktól, akik hisznek benne, hogy a gazdagoktól el kellene venni, amijük van, és odaadni a szegényeknek. Semmi sem a tulajdonuk, de mindent irányítanak a cégeken keresztül. Az ő irányításuk alatt állnak a jogi személyek, melyek rendelkeznek az eszközeikkel. Igazgatótanácsot neveznek ki, mely segít eszközeik menedzselésében. E testület tanácsait megfogadják, hogy tanuljanak belőlük. Ez a nem hivatalos testület bankárokból, könyvelőkből, ügyvédekből és brókerekből tevődik össze. Az 5. szintű befektetők kisebb vagyont költenek a megbízható, szakszerű tanácsokra, nemcsak azért, hogy a vagyonukat növeljék, hanem azért is, hogy megvédjék azt a családtagjaikkal, a barátaikkal, a pereskedőkkel és az állammal szemben.. Vagyonuk feletti uralmuk nem szűnik meg halálukkal. Ezeket az embereket sokszor a "pénz tiszttartóinak" nevezik. Haláluk után is tovább irányítják az általuk teremtett pénz sorsát.

6. szint: kapitalisták

A befektetésnek ezt a kimagasló szintjét kevesen érik el. Amerikában 100 ember közül egynek sem sikerül. Ezek általában nagyszerű "C"-k és nagyszerű "B"-k is egyben, mert képesek egyszerre megteremteni egy vállalkozást és egy befektetési lehetőséget.

A kapitalisták célja, hogy mások pénzének, tehetségének vagy idejének összehangolt menedzselése által jussanak pénzhez. Gyakran ők azok az irányítók, akik miatt Amerika, illetve más fejlett országok nagy pénzügyi hatalommá válnak. Ilyenek a Kennedy család, a Rockefeller család, a Ford család, J. Paul Getty és Ross Perot. A kapitalisták adják a pénzt a munkahelyek teremtéséhez, a vállalkozásokhoz és az árura, mely egy országot fellendít.

Az 5. szintű befektetők többnyire csak a saját portfoliójuk számára és saját pénzük felhasználásával teremtenek befektetéseket. Az igazi kapitalisták ezzel szemben maguknak és másoknak egyaránt teremtenek befektetéseket, miközben mások tehetségét és pénzét kamatoztatják. Az igazi kapitalisták létrehoznak egy befektetést, és eladják a piacnak. Az igazi kapitalistáknak nincs szükségük pénzre a pénzcsináláshoz, mert tudják, hogyan használják mások pénzét és mások idejét. A 6. szintű befektetők megalkotják azokat a befektetéseket, melyeket azután mások megvesznek. Gyakran tesznek másokat gazdaggá, teremtenek munkahelyeket és idéznek elő történéseket. Kedvező gazdasági helyzetben jól megy nekik. Rossz gazdasági helyzetben még jobban megy. A kapitalisták tudják, hogy a gazdasági káosz új lehetőségeket kínál. A legtöbbször korán kezdenek el foglalkozni egy-egy projekttel, termékkel, céggel vagy országgal — évekkel azelőtt, hogy a tömegek népszerűsítenék. Ha az újságban olvasunk egy nehéz helyzetben lévő vagy háború sújtotta országról, az igazi kapitalisták biztosan perceken belül ott lesznek, vagy már ott is vannak. Ők akkor szállnak be, amikor a legtöbben azt mondják, "Tartsuk távol magunkat! Ebben az országban vagy ennél a cégnél teljes a zűrzavar. Túlságosan kockázatos."

A nyereség legalább 100 százalékos, és nincs felső határ. Mindez azért van így, mert ezek az emberek tudják, hogyan kezeljék a kockázatot és hogyan csináljanak pénzt pénz nélkül. Azért képesek erre, mert tudják, hogy a pénz nem egy dolog, hanem pusztán a fejükben létező fogalom. Bennük is munkálnak ugyanazok a félelmek, mint bárki másban, de ők izgalommá változtatják azokat. Új tudást és új gazdagságot varázsolnak a félelemből. Életüket arra a játékra teszik fel, hogy pénzből pénzt csináljanak. Minden másnál jobban szeretnek a pénzzel játszani — jobban szeretik, mint a golfot vagy a kertészkedést. Ez a játék tartja őket életben. Akár nyernek, akár veszítenek, mindig azt mondják: "Szeretem ezt a játékot." Ettől kapitalisták.

Csakúgy, mint az 5. szintű befektetők, ők is kiváló "tiszttartói a pénznek". Ha megfigyeljük őket, azt tapasztaljuk, hogy sokan közülük nagyvonalúak a barátaikkal, a családjukkal, az egyházakkal és az oktatási intézményekkel. Gondoljunk csak bele, hány híres ember alapított jól ismert tanintézményt. Rockefeller segített létrehozni a Chicagói Egyetemet, J. P. Morgan pedig nem csupán pénzzel támogatta a Harvardot. Egyes kapitalisták a nevüket adták az általuk finanszírozott iskoláknak, ilyen a Vanderbilt, a Duke és a Stanford. Ők nem csak az ipar, de az oktatás nagy egyéniségei is.

Ma Sir John Templeton nagyvonalúan adakozik a vallás és a hitélet terén, Soros György is több száz milliót áldoz olyan ügyekre, melyekben hisz. Ne feledkezzünk meg azonban a Ford Alapítványról és a Getty Alapítványról sem, valamint arról, hogy Ted Tumer egy milliárd dollárt ajánlott fel az ENSZ-nek. Tehát szemben az iskoláinkban, a kormányban, az egyházakban és a médiában jelen lévő cinikus értelmiségiek és bírálók véleményével, az igazi kapitalisták nem egyszerűen az ipar irányításával, munkahelyek teremtésével és pénzcsinálással foglalkoznak. Ahhoz, hogy jobb világot teremthessünk, több kapitalistára van szükség, nem kevesebbre, mint azt a cinikusok állítják. A világban sokkal több a cinikus ember, mint a kapitalista. A cinikusok nagyobb zajt csapnak, és emberek millióit tartják rettegésben, miközben a szabadság helyett a biztonságot keresik. Barátom, Keith Cunningham azt mondja: "Még sosem láttam cinikusok által állított szobrot, sem cinikusok alapította egyetemet.

MIELŐTT TOVÁBB OLVASNA

Ezzel eljutottunk a CASHFLOW-négyszög magyarázó részének végéhez. A legutóbbi fejezet a "B" negyeddel foglalkozott. Mielőtt továbbhaladna az olvasásban, válaszolja meg a következő kérdéseket: 1. Ön melyik befektetői szinthez tartozik?

Ha ön valóban hamar vagyonos szeretne lenni, olvassa el többször a hét szint leírását. Én akárhányszor olvasom újra, egy kicsit mindegyikben magamra ismerek. Nemcsak az erősségeimet látom, hanem, ahogyan Zig Ziglar fogalmaz: a "jellemhibákat" is, melyek visszafognak. Vagyont úgy szerezhetünk, ha erősítjük az erősségeinket, és foglalkozunk a jellemhibáinkkal. Ennek módja pedig az, hogy először is felismerjük őket, és nem teszünk úgy, mintha hibátlanok lennénk. Mindannyian a lehető legjobbnak akarjuk látni önmagunkat. Szinte egész életemben arról álmodoztam, hogy 6. szintű kapitalista legyek. Attól a perctől kezdve, amikor gazdag apám elmagyarázta nekem a hasonlóságot a "hasból" részvényeket vásárló ember és a lóversenyező között, tudtam, hogy ezt szeretném. Miután áttanulmányoztam a listában szereplő különféle szinteket, rájöttem, melyek azok a jellemhibák, melyek akadályoznak célom elérésében. Bár ma már 6. szintű befektetőnek mondhatom magam, továbbra is újra és újra elolvasom a hét szint leírását, és dolgozom önmagam jobbításán. Megtaláltam magamban a 3-C szintre jellemző hibákat; ezek gyakran felütik a fejüket, amikor feszültségekkel kell szembenéznem. Részben jó volt, hogy szerencsejátékot játszottam, részben rossz. Feleségem, barátaim és tanfolyamok segítségével szembesítettem magamat saját személyiségem hibáival, és erősségekké változtattam azokat. Ezek után mindjárt nagyobb sikerrel működtem 6. szintű befektetőként.

A másik kérdés, melyre érdemes választ adni, így hangzik: 2. Milyen szintű befektető akar lenni, vagy kell lennie a közeljövőben?

Ha a 2. kérdésre adott válasza megegyezik az 1. kérdésre adott válaszával, akkor ön elérte célját. Ha ön meg van elégedve azzal, ahol most tart, nem érdemes tovább olvasnia ezt a könyvet. Ha például ön ma biztos 4. szintű befektető, és nem akar az 5. vagy a 6. szintre jutni, ne olvasson tovább! Az egyik legnagyobb életöröm forrása, ha meg vagyunk elégedve a helyzetünkkel. Gratulálok!

Figyelmeztetés

Mindazoknak, akik el akarnak jutni az 5. vagy a 6. szintre, ELŐSZÖR fejleszteniük kell magukban a 4. szinthez szükséges jártasságokat. A 4. szintet nem lehet kihagyni, ha 5. vagy 6. szintű befektetőkké akarunk válni. Aki úgy próbál meg az 5. vagy a 6. szintre jutni, hogy nem sajátítja el a 4. szint készségeit, az valójában 3. szintű befektető, azaz szerencsejátékos!

Ha ön úgy dönt, hogy többet akar vagy többet kell tudnia a pénzügyekről, és továbbra is vonzza az anyagi függetlenség gondolata, olvasson tovább! Az ezután következő fejezetek elsősorban a "C" és a "B" negyed jellemzőivel fognak foglalkozni. Megtudhatja belőlük, hogyan léphet át a négyszög bal feléről a jobb felére könnyen és kis kockázattal. A bal félről a jobb félre való átlépésnél továbbra is az eszmei eszközökre helyeződik a hangsúly, melyek a négyszög jobb felén azután megfogható eszközöket teremtenek. Mielőtt továbblépnénk, felteszek még egy utolsó kérdést: ahhoz, hogy hajléktalanokból milliomosokká váljunk, ön szerint milyen szintű befektetőknek kellett lennünk Kimnek és nekem? A következő fejezetben megtalálja a választ. Ugyanakkor megosztom majd néhány tapasztalatomat is, melyek személyes utamat fémjelezték az anyagi függetlenség felé.

6. fejezet

A pénz szemmel nem látható

1974 végén vásároltam egy lakást egy kis társasházban Waikiki szélén. Ez volt az egyik első ingatlannal kapcsolatos befektetésem. Az ára 56 000 dollár volt. Ezért a pénzért egy bájos, két hálószobás és egy fürdőszobás lakást kaptam egy átlagos állagú épületben. Kitűnő volt bérbe adás céljára, és tudtam, hogy gyorsan találok rá bérlőt.

Azonnal gazdag apám irodájához hajtottam, és izgatottan beszámoltam neki az üzletről. Átnézte a papírokat, majd alig egy perc múlva felnézett, és azt kérdezte:

— Mennyi pénzt veszítesz egy hónapban?

— Körülbelül 100 dollárt — feleltem.

— Ne butáskodj! — mondta. — Még nem néztem át a számokat, de már most meg tudom mondani ezekből a papírokból, hogy sokkal többet fogsz veszíteni. Mellesleg miért fektetsz pénzt olyasmibe, amivel pénzt vesztesz?

— Jól nézett ki a lakás, és úgy gondoltam, jó üzlet. Egy kis festés, és olyan lesz, mint új korában — szabadkoztam.

— Ez még nem ok arra, hogy tudatosan pénzt veszíts — dorgált meg gazdag apám.

— Az ingatlanügynököm azt mondta, ne aggódjak a havonta jelentkező veszteségek miatt. Szerinte néhány év múlva a duplájára emelkedik az ingatlan ára, ráadásul az állam adókedvezményt ad a veszteségre. Azonkívül meg olyan jó üzlet volt, hogy attól féltem valaki más elviszi az orrom elől. Gazdag apám becsukta az irodája ajtaját. Ekkor már tudtam, hogy | mi következik; sokszor kaptam tőle ilyen leckéket korábban.

— Tehát mennyi pénzt vesztesz havonta? — ismételte meg a kérdést.

— Körülbelül 100 dollárt — feleltem idegesen.

Gazdag apám megcsóválta a fejét, és még egyszer átnézte a papírokat. Elkezdődött az oktatás. Azon a napon többet tanultam meg a pénzről és a befektetésekről, mint addigi 27 évem alatt összesen. Gazdag apám örült neki, hogy megragadtam az alkalmat, és befektettem egy ingatlanba, de elkövettem néhány súlyos hibát, melyek anyagi csődbe torkollhattak volna. Ám a lecke, melyet ennek az egyetlen befektetésnek az árán tanultam meg, milliókat hozott nekem a későbbi évek során.

A pénzt az agyunkkal látjuk

— Nem mind arany, ami fénylik — mondta gazdag apám. — Egy ingatlan csak egy ingatlan. Egy cég részvénye csak egy részvény. Ezeket a szemeddel látod. De a lényeg az, amit nem látsz. Az üzlet, a pénzügyi megállapodások, a piac, az irányítás, a kockázati tényezők, a készpénzáramlás, a vállalati felépítés, az adótörvények és sok ezer más dolog tesz egy befektetést jóvá vagy rosszá. Ezután nekiállt, hogy kérdésekkel szétboncolja az üzletet: — Miért fizetnél ilyen magas kamatot? Mit gondolsz, mennyi hasznot hoz neked a befektetés? Hogyan illeszthető bele ez a befektetés a hosszú távú pénzügyi stratégiádba? Mennyi ideig áll majd üresen a lakás? Mekkora lesz a tőkerátád? Ellenőrizted, mennyire becsülte a múltban a biztosító az értékét? Mekkorák lesznek a fenntartás költségei? Milyen összeget szánsz a felújítási költségre? Tudtad, hogy a városi önkormányzat a környék úthálózatának átépítésére készül? Éppen az épületed előtt fog elhaladni egy nagy forgalmú főút. A lakók kiköltöznek, hogy elkerüljék az egy évig tartó építkezést. Tudtad ezt? Igaz, hogy a piac most felszálló ágban van, de tudod, minek köszönhető ez? A vállalati gazdaságnak és a mohóságnak. Szerinted mennyi ideig tart a fellendülés? Mi lesz, ha nem veszi ki senki a lakásodat? Ha így lesz, mennyi ideig tudod fenntartani, és mennyi ideig tudsz megélni? És még egyszer kérdezem: mi jár a fejedben, amikor úgy gondolod, hogy egy veszteséges üzlet jó üzlet? Ez komolyan aggaszt.

— Jó üzletnek látszott — védekeztem.

Gazdag apám elmosolyodott, felállt és megrázta a kezemet.

— Örülök, hogy belevágtál — mondta. — A legtöbb ember csak gondolkodik, de sosem lép a tettek mezejére. Ha csinálsz valamit, hibázol, és a hibákból lehet a legtöbbet tanulni. Jegyezd meg, hogy az iskolában semmi fontosat nem tanulhatsz meg. Csak úgy tanulsz, ha cselekszel, ha hibázol és kijavítod a hibáidat. Így születik a bölcsesség.

Ettől egy kicsit jobban éreztem magam, és készen álltam a tanulásra.

— A legtöbb ember befektetései 95 százalékában a szemével dönt, és nem a fejével — mondta gazdag apám.

Ezután elmagyarázta, hogy az emberek általában megnéznek egy-egy ingatlant vagy a részvények nevét olvassák el, és ez vezérli őket a döntéshozatalban, esetleg a brókerük vagy egy kollégájuk tippjére hallgatnak. Sokszor érzelmi alapon vásárolnak, nem ésszerűen.

— Ezért van, hogy tízből kilenc befektető nem keres pénzt — mondta gazdag apám. — Nem feltétlenül vesztenek pénzt, de nem keresnek semmit. Úgymond tartják a szintet: szereznek egy kevés pénzt, és el is vesztenek egy keveset. Ugyanis a szemüket és az érzelmeiket használják a befektetéseknél, nem az agyukat. Sokan azért fektetnek be, mert gyorsan akarnak meggazdagodni. így aztán nem befektetőkké válnak, hanem álmodozókká, szélhámosokká, szerencsejátékosokká és csalókká. Tele van velük a világ. Nos, akkor üljünk le, nézzük át még egyszer ezt a veszteséges üzletet, amit kötöttél, és én megtanítom neked, hogyan csinálj belőle nyereséges üzletet. Megtanítom neked, hogyan lásd meg az agyaddal azt, amit a szemeddel nem láthatsz meg.

Hogyan tegyük jóvá a rosszat?

Másnap reggel visszamentem az ingatlanügynökömhöz, visszamondtam a megállapodást, és új tárgyalásokba kezdtem. Nem volt kellemes, de sokat tanultam belőle.

Három nappal később újra meglátogattam gazdag apámat. Az ár ugyanaz maradt, és az ügynök megkapta a teljes jutalékot, mert megérdemelte. Keményen megdolgozott érte. Az ár ugyan nem változott, de a befektetés egészen más színezetet öltött. A kamatok és az amortizációs időszak újratárgyalása után nem hogy nem veszítettem az üzleten, de nettó 80 dollár haszonra számíthattam havonta, és ebbe már beleszámítottuk a menedzselési költségeket és azt az összeget is, amelytől elesem, amíg a lakás üresen áll. Még a bérleti díjat is csökkenthettem, és akkor rosszabb piaci viszonyok mellett is nyereségre számíthattam. Ha a piac fellendül, ismét megemelhetem a bérleti díjat.

— Becsléseim szerint körülbelül 150 dollárt veszítettél volna havonta. Talán többet is — mondta gazdag apám. — Ha folyamatosan havi 150 dollárt veszítesz, hány ilyen üzletre futná, figyelembe véve a fizetésedet és a kiadásaidat?

— Mindössze egyre — válaszoltam. — A legtöbb hónapban nincs felesleges 150 dollárom. Ha belementem volna az eredeti üzletbe, minden hónapban anyagi gondokkal küszködtem volna. Hiába az adókedvezmény. Még az is lehet, hogy másodállást kellett volna vállalnom ennek a befektetésnek a kedvéért.

— És most, 80 dolláros havi készpénzáramlás mellett hány ilyen üzletre futja? — kérdezte gazdag apám.

— Amennyire csak akarom — feleltem mosolyogva. Gazdag apám egyetértően bólintott.

— Akkor menj, és keress még néhányat!

Néhány év múlva hatalmas ütemben emelkedtek az ingatlanárak Hawaiiban. Eddigre már nem csupán egy ilyen ingatlanom volt, melynek duplájára nőtt az értéke, hanem hét. Ennyit tesz egy kis pénzügyi intelligencia.

"Ezt nem teheti meg"

Hadd jegyezzek meg még valami lényegeset az első ingatlanüzletemmel kapcsolatban: Amikor az első ajánlatomat visszavontam, ingatlanügynököm mindössze ennyit mondott: "Ezt nem teheti meg." Nagyon sokáig tartott, amíg sikerült őt rávennem, gondolkodjék el rajta, hogyan vihetnénk véghez, amit akarok. Mindenképpen sok mindent megtanultam ebből az egy befektetésből. Az egyik, hogy amikor valaki azt mondja: "Ezt nem teheti meg", hiába mutat rá egy érvre, három másikra mutathatok, amelyik ellentmond neki. Gazdag apám megtanította, hogy a "nem teheted meg" nem feltétlenül jelent "nemet" a számomra. Gyakrabban jelent "nemet" a másik fél számára. Klasszikus példája ennek, amikor sok évvel ezelőtt az emberek azt mondták a Wright fivéreknek, hogy "ezt nem tehetik meg". Hála Istennek a Wright fivérek nem vették őket komolyan.

1,4 billió dollár gazdát keres

Naponta 1,4 billió dollár járja körbe bolygónkat elektronikus úton, és ez az összeg egyre nő. Ma több pénz kerül forgalomba, mint bármikor korábban. A bökkenő csak az, hogy a pénz láthatatlan. Jelentős része elektronikus formában terjed. Ezért aztán hiába keresik az emberek a szemükkel a pénzt, nem látják. A legtöbben hónapról hónapra tengődnek a fizetésükből, miközben 1,4 billió dollár kering a föld körül mindennap gazdára várva. Csupán az a kérdés, ki tud vele bánni, ki veszi a gondjaiba és növeli meg az összegét. Ha tudjuk, hogyan kell bánni a pénzzel, az esőstől áramlik felénk. Szinte úgy hajítják utánunk. Az emberek könyörögnek érte, hogy fogadjuk el. Ha ellenben nem tudunk vele bánni, elmarad mellőlünk. Idézzük emlékezetünkbe gazdag apám definícióját a pénzügyi intelligenciáról: "Nem az a lényeg, mennyi pénzt keresel, hanem, hogy mennyit tartasz meg, milyen keményen dolgozik neked, és hány generáción át marad meg."

Vak vezet világtalant

"Az átlagember 95 százalékban a szemének hisz, és csupán 5 százalékban az eszének, amikor befektet — mondta gazdag apám. — Ha profi "C" és "B" akarsz lenni, arra kell törekedned, hogy a szemed csak 5 százalékban szóljon bele a döntéseidbe, az eszed viszont 95 százalékban." Gazdag apám ezután elmondta, hogy azok az emberek, akik kialakítják magukban a képességet, hogy az agyukkal lássák a pénzt, messze felülmúlják azokat, akik erre nem képesek. Nagy hangsúlyt fektetett arra is, kitől fogadjak el üzleti tanácsot. "A legtöbb ember azért küszködik anyagi nehézségekkel, mert olyan emberektől kér tanácsot, akik szellemileg vakok a pénzre. Ha azt akarod, hogy rád találjon a pénz, tudnod kell bánni vele. Ha a pénz nem a fejedben jelenik meg először, kifolyik a kezeid közül. Ha pedig kifolyik a kezeid közül, akkor a pénz és a pénzes emberek elfordulnak tőled."

Tanítsuk meg agyunknak, hogy lássa a pénzt

Mi tehát az első lépés, hogy megtanuljuk agyunkkal látni a pénzt? A válasz egyszerű. A válasz a pénzügyi intelligencia. Ez annál a képességnél kezdődik, hogy megértjük a kapitalizmusra jellemző szavak és számok rendszerét. Ha nem értjük a szavakat és a számokat, olyan, mintha idegen nyelven beszélnének hozzánk. Sok tekintetben minden negyed egy-egy idegen nyelvet képvisel. Vegyük szemügyre a CASHFLOW-négyszöget: Minden negyed olyan, mint egy külön ország. Nem egyforma a szóhasználatuk, és ha nem értjük a szavaikat, nem érthetjük meg a számaikat sem.

Ha például egy orvos azt mondja: "Az ön szisztoléja 120, a diasztoléja pedig 80", jó az vagy rossz? Elég információ ez, hogy tudjuk, egészségesek vagyunk-e? A válasz természetesen "nem". De kezdetnek nem rossz.

A befektetések nyelvén ez körülbelül így hangzana: "A részvényei, p/e-je 12, a házam tőkehányadosa 12. Elég információ ez ahhoz, hogy tudjam, gazdag vagyok-e?" A válasz ugyancsak "nem", de kezdetnek ez sem rossz. Legalábbis kezdünk azonos nyelven beszélni, és ugyanazokat a számokat használjuk. Itt kezdődik a pénzügyi műveltség, ami a pénzügyi intelligencia alapja.

Legelőször is ismernünk kell a szavakat és a számokat. A doktor az "A" negyedből szól, a másik beszélő a "B" negyed kifejezéseit és számait emlegeti. Kettejük nyelve akár két idegen országé is lehetne. Nem értek egyet vele, hogy a pénzcsináláshoz pénz kell. Véleményem szerint pénzzel úgy lehet pénzt csinálni, ha előbb ismerjük a szavak és a számok nyelvét. Ahogyan gazdag apám fogalmazott: "Ha a pénz nem a fejedben jelenik meg először, kifolyik a kezeid közül."

Tanuljuk meg, mi a valódi kockázat!

A második lépés afelé, hogy megtanuljuk agyunkkal látni a pénzt, a valódi kockázat felismerése. Amikor azt hallom, hogy a befektetés kockázatos, egyszerűen azt felelem: "A befektetés nem kockázatos. Képzetlennek lenni kockázatos." A befektetés hasonlít a repüléshez. Ha valaki kijárta a repülőiskolát, és hosszú éveken át gyűjtötte a tapasztalatot, annak repülőt vezetni szórakoztató és izgalmas. Aki azonban nem járt repülőiskolába, annak nem tanácsolnám, hogy kipróbálja.

A rossz tanács kockázatos

Gazdag apám mélyen hitt benne, hogy minden pénzügyi tanács jó valamire. Nyitott ember volt, udvarias, és sokakat meghallgatott. De végül mindig a saját pénzügyi intelligenciájára hagyatkozott, amikor döntenie kellett. "Ha nem tudsz semmit, akkor bármilyen tanács jobb a semminél — mondta. — De ha nem ismered a különbséget jó és rossz tanács között, az veszélyes." Gazdag apám meggyőződéssel vallotta, hogy a legtöbb ember azért küszködik anyagi gondokkal, mert a pénzügyi információt a szülők adják tovább gyermekeiknek — a többség pedig nem dicsekedhet biztos anyagi hátteret nyújtó családdal. "A rossz pénzügyi tanács kockázatos, és a legtöbb rossz tanácsot otthonról hozza az ember— mondta sokszor. — Nem azzal, amit mondanak nekünk, hanem azzal, amit tesznek. A gyerekek többet tanulnak a példából, mint a szavakból."

Tanácsadóink nem lehetnek okosabbak nálunk

Gazdag apám azt is mondta: "Tanácsadóid nem lehetnek okosabbak nálad. Ha te nem vagy okos, nem sokat segíthetnek neked. Ha azonban pénzügyileg képzett vagy, a hozzáértő tanácsadók bonyolultabb tanácsokkal láthatnak el. A pénzügyi téren naiv embernek törvényszerűen csakis biztonságos pénzügyi stratégiát javasolhatnak. Kevéssé csavaros eszű befektetőnek csak alacsony kockázatú és alacsony hozamú befektetéseket ajánlhatnak. Gyakran diverzifikációt javasolnak annak, aki egyszerűen gondolkodik. Kevés tanácsadó veszi a fáradságot, hogy tanítsa ügyfelét. Az ő idejük is pénz. Ha tehát saját erőnkből megszerezzük a pénzügyi intelligenciát, és jól kezeljük a pénzünket, egy hozzáértő tanácsadó olyan befektetésekről és stratégiákról tájékoztathat, melyekről kevesen tudnak. De először meg kell szereznünk a megfelelő képzettséget. Ne feledjük: a tanácsadóink nem lehetnek okosabbak nálunk."

Hazudik-e a bankárunk?

Gazdag apámnak számos bankárral volt dolga. A bankárok fontos tagjai voltak pénzügyi csapatának. Jó barátságban volt velük és tisztelte őket, de mindig úgy érezte, alaposan a körmükre kell néznie — azok ugyanis várhatóan a saját érdekeiket tartják szem előtt elsősorban. 1974-es befektetésemet követően gazdag apám azt kérdezte tőlem: "Amikor egy bankár azt mondja, a házad eszköz, igazat mond?" Minthogy az emberek nagy része pénzügyileg képzetlen, és nem ismeri a pénzügyi játékszabályokat, kénytelen azoknak a véleményére és tanácsára adni, akikben megbízik. Ha valaki nem rendelkezik pénzügyi műveltséggel, szüksége van valakire, aki reményei szerint rendelkezik vele. Sokan mások tanácsaira hagyatkozva fektetik be és kezelik a pénzüket. Ez kockázatos.

Nem hazudnak... csak nem mondják meg az igazat

Amikor egy bankár azt mondja, a házunk eszköz, valójában nem hazudik. Csak nem mondja el a teljes igazságot. A házunk valóban eszköz, a kérdés csak az, hogy kié. Ha ugyanis elolvassuk a pénzügyi kimutatásokat, könnyen megérthetjük, hogy a házunk nem a mi eszközünk. Idézzük csak emlékezetünkbe gazdag apám eszközökre és forrásokra vonatkozó definícióját a Gazdag papa, szegény papa című könyvből:

"Az eszköz pénzt rak a zsebünkbe. A forrás pénzt húz ki a zsebünkből."

A négyszög bal felén tevékenykedő embereknek nincs igazán Saját mérlegkimutatásuk, nincs szükségük rá, hogy tudják a különbséget. A legtöbbjüknek elég, ha biztonságban érzik magukat az állásukban, szép házuk van, melyet a sajátjuknak hisznek, büszkék rá, és azt hiszik, rendelkeznek fölötte. Senki nem is veszi el tőlük mindaddig, amíg kifizetik a vele járó számlákat. Ők pedig fizetnek, mint a katonatiszt.

A négyszög jobb térfelén tartózkodóknak azonban tudniuk kell a különbséget. Pénzügyileg műveltnek és pénzügyileg intelligensnek lenni annyit tesz, mint megérteni és átfogó képet látni a pénzről. A pénzügyi dolgokban jártas emberek tudják, hogy a jelzáloghitel a mérlegkimutatásunkban nem eszközként, hanem forrásként jelenik meg. Másutt jelenik meg eszközként, méghozzá a bankunk mérlegkimutatásában... nem a mienkben. Aki valaha is foglalkozott könyveléssel, az tudja, hogy a mérlegnek egyensúlyban kell lennie. De hol az egyensúly? A mi mérlegünk nem igazán kiegyensúlyozott. Ha megnézzük a bank mérlegét, a következő képet kapjuk: Ez már egyensúlyban van. Kiderül az igazság. Ilyen a "C"-k és a "B"-k könyvelése. Az iskolában azonban nem erre oktatják a könyvelőket. A hagyományos könyvelés a házunk "értékét" eszköznek tekintené, a jelzáloghitelt pedig forrásnak. Azt is fontos megjegyezni, hogy a házunk "értéke" egy véleményen alapul, mely a piac alakulásától függően változik, a jelzálogtartozás viszont egy meghatározott forrás, és a piac nem befolyásolja. A "C"-k és a "B"-k számára azonban a házuk "értéke" nem számít eszköznek, mert nem áramlik belőle készpénz.

Mi történik, ha visszafizettük a jelzáloghitelt?

Sokan megkérdezik tőlem, "Mi történik, ha visszafizettük a jelzáloghitelt? Akkor már eszköznek számít a házam?"

A válasz: "A legtöbb esetben még mindig nem. Továbbra is forrás marad."

Ennek sok oka van. Az egyik a fenntartási költségekben keresendő. A tulajdon olyan, mint az autó. Ha ingyen kapjuk, akkor is pénzbe kerül az üzemeltetése... és ha egyszer valami elromlik rajta, csőstől jön a baj. Ráadásul a legtöbbször adózás utáni pénzből fizeti ki az ember a kocsija és a háza javítási költségeit. A "C" és a "B" negyedhez tartozó emberek kizárólag az olyan tulajdont tekintik eszköznek, mely bevételt termel.

A fő ok, amiért egy ház továbbra is forrás marad, hogy még mindig nem a miénk — valójában. Az állam adót vet ki rá, hiába a mi tulajdonunk. Próbáljuk csak meg nem fizetni az ingatlanadót, mindjárt megtudjuk, kié az ingatlan!

Ezen alapul az adózási zálogjog, melyről a Gazdag papa, szegény papában írtam. Az adózási zálogjog érvényesítése kitűnő lehetőséget nyújt, hogy legalább 16 százalék kamatot kapjunk a pénzünkre. Ha egy ház-vagy lakástulajdonos nem fizeti az ingatlanadót, az állam 10-50 százalékos kamattal megadóztatja a tartozást. Ezt hívják uzsorának. Ha az ember nem fizeti az ingatlanadót, de valaki más kifizeti helyette, mondjuk én, akkor az illető nekem tartozik az elmaradt adóval és a kamatokkal. Ha az illető egy bizonyos időhatáron belül sem fizet, akkor én kapom meg az ingatlant az elmaradt adók fejében kifizetett pénzért. A legtöbb államban az ingatlanadó fizetését szigorúbban veszik bármilyen más befizetési kötelezettségnél, beleértve a jelzáloghitel törlesztését is. Volt már alkalmam házat venni az adótartozás kifizetésével úgy, hogy kevesebb, mint 3500 dollárom bánta.

Az ingatlan definíciója

Ismét az agyunkkal kell látnunk a pénzt, nem a szemünkkel. Ahhoz, hogy erre felkészítsük az agyunkat, ismernünk kell a szavak igazi definícióit és a számok rendszerét.

Mostanra már tudnunk kell, mi a különbség eszközök és források között, továbbá, hogy mi a "jelzáloghitel", ami egy "halálig szóló megállapodás", és a "pénzügyi fedezet", ami bírságot jelent. Itt az ideje, hogy megismerkedjünk az "ingatlan" szó eredetével és egy népszerű pénzügyi eszközzel, a "származékokkal". Sokan azt hiszik, hogy a származékok újak, noha a valóságban már nagyon régóta léteznek.

A "származékok" egyszerű meghatározása így hangzik: "valami olyasmi, ami valami másból származik". A származékokra példa a narancslé. A narancslé a narancsból származik.

Korábban azt hittem, az ingatlan valami megfogható, tárgyi dolog. Gazdag apám elmagyarázta, hogy az angol neve (real estate) a spanyolból származik, és nem a "reális" szóhoz van köze, hanem a "királyihoz" (royal). Vagyis az ingatlan azt jelenti: királyi birtok.

Amikor az agrárkornak vége lett és elkezdődött az ipari kor 1500 körül, a hatalom alapja többé nem a föld és a mezőgazdaság volt. Az uralkodók rájöttek, hogy a földreformokat szorgalmazó törvények értelmében, melyek a parasztoknak is megengedték, hogy földtulajdonnal rendelkezzenek, változtatniuk kell. Ekkor alkotta meg az uralkodó osztály a származékok fogalmát. Olyan származékokat vezettek be, mint az "adók" a földtulajdonra és a "Jelzáloghitel", amely arra szolgál, hogy a köznép meg tudja fizetni a földet. Az adók és a jelzáloghitel származékok, mert a földből származnak. A bankárunk nem nevezné a jelzáloghitelt származéknak; ő azt mondaná, a föld a "biztosíték, a fedezet". A megfogalmazás más, de a jelentés hasonló. Miután az uralkodó osztály megállapította, hogy a pénz többé nem a földben van, hanem a föld "származékaiban", az uralkodók létrehozták a bankokat a megnövekedett pénzforgalom irányítására. A föld ma is "királyi birtok", mert akármennyit fizetünk érte, sosem lesz igazán a miénk. Ma is a "királyé".

Mennyi a kamat... valójában?

Gazdag apám minden egyes kamatszázalékért kemény szócsatát vívott tárgyalásai során. Tőlem a következőt kérdezte: "Ha egy bankár azt mondja, évi 8 százalék kamatra ad hitelt, igazat mond-e?" Ha megvizsgáljuk a számokat, kiderül, hogy nem.

Mondjuk, hogy vásárolunk egy 100 000 dolláros házat, és 20 000 dollárt kell kifizetnünk a vételárból első részletként. A fennmaradó 80 000 dollárt egy banktól kölcsönözzük 8 százalék kamatra, 30 éves lejárati idővel.

Öt év alatt összesen 35 220 dollárt kell fizetnünk a banknak: ebből 31 276 dollár a kamat, s mindössze 3944 dollár az adósságtörlesztésre fordított rész.

Ha a hitelt meghatározott időre (30 évre) kapjuk, végül összesen 211 323 dollárt kell visszafizetnünk a kamatokkal együtt, bár eredetileg csupán 80 000 dollár kölcsönt vettünk fel. Az összes kamat összege 131 323 dollárra rúg.

Mellesleg a 211 323 dollár nem tartalmazza az ingatlanadót és a hitelre kötött biztosítás összegét. Furcsa, de a 131 323 dollár mintha több lenne, mint 80 000 dollár 8 százaléka. 30 év alatt ez több mint 160 százalék kamat. Mint mondtam, a bankárok nem hazudnak, csak nem mondják meg a teljes igazságot. Ha nem értünk a számokhoz, erre soha nem fogunk rájönni. Ha pedig meg vagyunk elégedve az otthonunkkal, nem is fog igazán érdekelni. De az ipar természetesen tudja, hogy néhány év múlva új házat akarunk, nagyobbat, szebbet, kell egy nyaraló is, vagy vissza kell fizetnünk a jelzálogkölcsönt. Mindezt tudja, és számít is rá.

Az ipari átlag

A bankipar átlagosan hét év visszafizetési idővel számol jelzálogkölcsönök esetében. Ez azt jelenti, a bank arra számít, hogy az átlagember hétévenként vesz új házat vagy fizeti vissza a jelzálogkölcsönt; vagyis — a példánk értelmében — a bank hétévenként visszakapja az eredeti 80 000 dollár hitelt plusz a 43 291 dollár kamatot.

Ezért nevezik a jelzálogkölcsönt angolul "mortgage"-nek, ami a francia "mortir" szóból ered, és azt jelenti, "halálig szóló megállapodás". A legtöbb ember mégis tovább dolgozik keményen a megélhetéséért, a fizetésemelésekért és azért, hogy új házat vehessen — újabb jelzálogkölcsönökből. Ráadásul a kormány adókedvezményt nyújt a lakásvásárlásra, ezzel arra ösztönzi az adófizetőket, hogy drágább lakást vegyenek, ami magasabb ingatlanadót jelent a kormánynak. Ne feledkezzünk meg a biztosításról sem, melyet minden jelzáloghitellel foglalkozó cég megkövetel a hitelfelvevőtől.

A tévéreklámokban rendszeresen látom, amint jóvágású, profi baseball-vagy futballjátékosok mosolyogva ajánlják, hogy hitelkártya-tartozásunkat vonjuk össze "konszolidációs hitellé". Ily módon kifizethetjük az összes hitelkártya-tartozásunkat, és új hitelt kapunk alacsonyabb kamatra. Azt is elmondják, miért pénzügyileg intelligens ez a megoldás. "A konszolidációs hitel felvétele okos döntés, mert a kormány adókedvezményt ad a jelzáloghitelét terhelő kamatokra."

A tévénézők azt hiszik, végre megfogták az isten lábát, és azonnal rohannak a bankba, megtérítik a házukra felvett kölcsönt, törlesztik a hitelkártya-tartozásukat, és intelligensnek érzik magukat. Néhány héttel később meglátnak az üzletben egy szép ruhát, egy fűnyírógépet, vagy rájönnek, hogy a gyereknek új biciklire van szüksége, esetleg el akarnak utazni nyaralni, mert kimerültek. A hitelkártyájukat ekkor éppen nem terheli semmilyen tartozás... vagy egyszeriben újat kapnak postán, miután a régit kifizették. Kiváló a hitelük, rendesen fizetik a számláikat, kis szívük hevesen ver, és azt mondják maguknak: "Gyerünk! Megérdemlem. Majd havi részletekben törlesztem."

Az érzelmek elhomályosítják a logikát, és előkerül a vadonatúj, tiszta hitelkártya. Mint mondtam, még a bankárok is eszköznek tekintik a házunkat — és nem hazudnak. Amikor az állam adókedvezményt nyújt az adósságunkra, nem azért teszi, mert aggódik az anyagi jövőnkért. Az államot a saját anyagi jövője érdekli. Tehát amikor a bankárunk, a könyvelőnk, az ügyvédünk és a tanáraink az iskolában azt állítják, a házunk eszköz, pusztán arról feledkeznek meg, hogy kinek az eszköze.

Mi a helyzet a takarékbetétekkel? Eszközök-e?

Nos, a takarékbetétek eszközök. Ez örömhír. Teljes képet azonban ismét csak akkor kapunk, ha megvizsgáljuk a pénzügyi kimutatást. Jóllehet, takarékbetéteink eszközök, de ha vetünk egy pillantást a bankok mérlegére, kiderül, hogy ott forrásokként jelentkeznek. Bankbetéteink és csekk-könyvünk saját mérlegkimutatásunk mérlege az eszközrovatunkban a következőképpen fest: A bank mérlegében megtakarításaink valamint a csekk-könyvünk mérlege a következőképpen jelenik meg:

Miért jelentenek a banknak forrást a mi takarékbetéteink és csekk-könyvünk mérlege? Kamatot kell fizetniük a pénzünkért, pénzbe kerül nekik, hogy őrzik. Ha megértjük a fenti ábrák jelentését, jobban tisztába jövünk azzal, ami a pénzről szóló játékban szemmel nem látható.

Miért nem kapunk adókedvezményt a takarékbetétekre?

A házvásárlásra és az ezzel kapcsolatos eladósodásra adókedvezmény jár, de a takarékbetétekre nem. Elgondolkoztak már rajta valaha, miért? Nem tudok biztos választ adni, de ki tudom következtetni. Az egyik nyomós ok, hogy a takarékbetéteink a banknak forrást jelentenek. Miért kérné meg a kormányt, hogy olyan törvényt hozzon, amely a pénz bankban tartására ösztönözné a lakosságot, amikor a banknak az a pénz forrás?

A banknak nincs szüksége a takarékbetéteinkre

Ezen kívül a bankoknak nincs is igazán szükségük a takarékbetéteinkre. Nem kell nekik sok betét, hiszen legalább a tízszeresére növelhetik a pénzük összegét. Ha beteszünk 1 dollárt a bankba, a törvény adta lehetőségekkel élve a bank 10 dollár hitelt adhat, de a központi bank tartalékainak függvényében akár 20 dollárt is. Ez azt jelenti, hogy a mi 1 dollárunk egyszeriben 10 dollárra nőtt. Varázslatos, nem? Amikor gazdag apám megmutatta nekem ezt a jelenséget, egészen odavoltam a gyönyörűségtől. Ettől kezdve tudtam, hogy banktulajdonos akarok lenni, de eszem ágában sincs iskolában bankárnak tanulni.

Ráadásul a bank esetleg mindössze 5 százalék kamatot fizet arra az 1 dollárra. A fogyasztó biztonságban érzi magát, mert a bank valamennyi pénzt fizet a pénze után. A bank számára hasznos a kapcsolat az ügyféllel, mert ha a fogyasztó ott tartja a megtakarított pénzét, esetleg kölcsönért fog folyamodni a bankhoz. A banknak érdeke, hogy az ügyfél hitelt kérjen, mert akkor a bank 9 százalékot vagy még magasabb kamatot vasalhat be. Amíg az ügyfél 5 százalék kamatot kap a banktól az ott tartott 1 dollárjára, a bank 9 százalékot vagy még többet keres azon a 10 dollár adósságon, mely az 1 dollárból keletkezett. Nemrégiben új hitelkártyát kaptam, mely 8,9 százalék kamatot hirdetett. Ha megértjük a sorok között megbúvó szakzsargont, tudjuk, hogy ez valójában 23 százalékot jelent. Mondanom sem kell, hogy kettévágtam a kártyát és visszaküldtem a feladónak.

A bank mindenképpen megkapja a megtakarításainkat

A másik ok, amiért a kormány nem ajánl adókedvezményt a bankbetétekre, nyilvánvaló. Ha értünk a számok nyelvén, és látjuk, merre áramlik a készpénz, rájövünk, hogy a bank mindenképpen megkapja a megtakarítás összegét. A pénz, amit az eszközrovatunkban megtakaríthatnánk, nem a mi forrásrovatunkba áramlik át, hanem a kamatok és a jelzálogtartozások révén a bank eszközrovatában köt ki. A készpénzáramlás mintája így néz ki: Ezért nincs szüksége rá a banknak, hogy adókedvezményt adasson nekünk a takarékbetéteinkre. Mindenképpen az övék lesz a megtakarított pénzünk — kamatok és adósságok törlesztésének formájában. A politikusok nem szállnak szembe a rendszerrel, mert a bankok, a biztosító társaságok, az építőipari vállalatok, a brókerházak és más cégek nagy pénzekkel támogatják politikai kampányaikat... és a politikusok tudják, mire megy ki a játék.

Mire megy ki a játék?

1974-ben gazdag apámat bosszantotta, hogy a játék ellenem irá nyúl, és én nem veszem észre. Megvettem azt a bizonyos ingatlant és a vesztes helyét foglaltam el, miközben elhitették velem, hogy nyerő pozícióban vagyok.

— Örülök, hogy beszálltál a játékba — mondta gazdag apám. — De mivel soha senki nem magyarázta el neked a játékszabályokat, a vesztes csapatba soroltak.

Gazdag apám elmagyarázta a játék lényegét. A kapitalizmus játéka arra megy ki, hogy "Ki tartozik kinek?"

Azt mondta, ha megértem a játék célját, jobb játékos lesz belőlem, nem sodortatom magam az árral.

Minél több embernek tartozunk, annál szegényebbek vagyunk

— Minél több embernek tartozol, annál szegényebb vagy — mondta gazdag apám. — Ugyanakkor minél többen tartoznak neked, annál gazdagabb vagy. Ez a játék lényege.

Mint már említettem, próbáltam nyitott elmével figyelni. Ezért csöndben maradtam, és vártam a magyarázatát. Nem ironikusan beszélt. Csak elmagyarázta a játékot úgy, ahogyan ő látta.

— Mindannyian tartozunk valakinek. A baj akkor kezdődik, amikor az adósságok kezelhetetlenné válnak. Sajnos a világban élő szegény embereket annyira letiporták a játékban, hogy gyakran ki sem látszanak az adósságból. Ez igaz a szegény országokra is. A világ kifosztja a szegényeket, a gyengéket és a pénzügyileg tájékozatlanokat. Ha túl sok az adósságunk, mindenünket elveszi: az időnket, a munkánkat, az otthonunkat, az életünket, az önbizalmunkat, azután az emberi méltóságunkat is, ha hagyjuk. Nem én találtam ki a játékot, nem is én állítottam fel a szabályait, de ismerem őket... és jól játszom. Elmagyarázom, mit értek ez alatt. Meg akarom tanítani, hogyan játszd a játékot. Ha már jól ismered, eldöntheted, mit kezdesz a tudásoddal.

A pénz — adósság Gazdag apám elmondta, hogy még a valuta sem vagyon, hanem az adósságunk eszköze. Régen minden dolláros bankjegy mögött arany-vagy ezüstfedezet állt, de ma már a bankjegyek nem többek egyszerű kötelezvényeknél, melyekre a kibocsátó ország adófizető polgárai vállalnak garanciát. Amíg a világ megbízik az amerikai adófizetőkben, hogy dolgozni fognak és kifizetik a pénznek nevezett kötelezvényt, addig a dollár a világ bizalmát élvezi. Ha azonban a pénz mögött álló kulcsfontosságú fogalom, a "bizalom" hirtelen megrendül, a gazdaság összeomlik, mint egy kártyavár... és a kártyavár a történelem során már több ízben összedőlt.

Gondoljunk csak a weimari köztársaságban használatos német márkára, amely teljesen elértéktelenedett. Egy legenda szerint egy idős hölgy egy talicska márkát tolt maga előtt, mert kenyeret akart venni. Amikor egy pillanatra nem figyelt oda, valaki elvitte a talicskát, az értéktelen papírpénzt kiborította belőle, és otthagyta az utcán.

Ezért van, hogy a legtöbb mai valuta beválthatatlan papírpénz, amely nem cserélhető be semmilyen megfogható dologra, úgy mint aranyra vagy ezüstre. A pénz csak addig ér valamit, amíg a nép bízik a mögötte álló kormányzatban. Másrészt a mai pénzt egy hatalommal felruházott testület rendelete tartja életben. Manapság a globális gazdaság alapja az adósság és a bizalom. Amíg kéz a kézben haladunk, és senki nem válik ki a sorból, minden OKE, vagyis oltárian kiszámíthatatlan és érzelmileg befolyásolt.

"Ki tartozik nekünk?"

Visszatérve az 1974-es történethez, amikor megtanultam, hogyan vegyem meg azt az 56 000 dolláros társasházi lakást, gazdag apám fontos dolgokat magyarázott el nekem az üzlet szerkezetéről.

"Ki tartozik kinek? Ez a játék neve — mondta gazdag apám. — És most valaki sarokba szorított az adóssággal. Olyan ez, mintha elmennél vacsorázni tíz barátoddal, és mire visszatérnél az asztalhoz a mellékhelyiségből, a pincér kihozta volna a számlát, a barátaid meg mind elszeleltek volna. Ha be akarsz szállni a játékba, jobb, ha megtanulsz játszani, megismerkedsz a szabályokkal, egy nyelvet beszélsz a többi játékossal, és tudod, hogy kikkel ülsz le a játékasztalhoz. Ha mindezt nem teszed, nem te fogod játszani a játékot, hanem magad válsz játékszerré."

Csak játék az egész

Eleinte feldühített, amit gazdag apám mondott, de meghallgattam, és igyekeztem megérteni. Végül olyan kontextusba helyezte mondanivalóját, hogy egyszeriben megvilágosodott a jelentése:

— Szeretsz futballozni, ugye? — kérdezte.

— Nagyon szeretek — feleltem.

— Nos, a pénz az én játékom — mondta gazdag apám. — Szeretem a pénz-játékot.

— A pénz sok ember számára nem játék — vetettem ellen.

— Ez igaz — hagyta helyben gazdag apám. — A legtöbbek számára az életben maradást jelenti. Ők kényszerűségből játsszák a játékot, és gyűlölik. Sajnos minél civilizáltabbak leszünk, annál inkább az életünk részévé válik a pénz.

Gazdag apám felrajzolta a CASHFLOW-négyszöget.

— Nézd meg ezt a teniszpályát, vagy futballpályát. Ha pénz-játékot akarsz játszani, melyik csapathoz szeretnél tartozni? Az "A", az "E", a "C vagy a "B" csapathoz? Vagy melyik térfélen szeretnél lenni, a bal vagy a jobb térfélen?

A négyszög jobb oldalára mutattam.

Ha vállaljuk az adósságot és a kockázatot, fizessenek meg érte!

— Jól van — mondta gazdag apám. — Ezért nem játszhatsz úgy, hogy akármilyen ügynöknek hiszel, aki azt mondja, hogy 30 éven át havi 50 dollár veszteséggel egy üzlet jó, csak azért mert az állam adókedvezményt ad a veszteségért, ő meg reméli, hogy majd felmegy az ingatlan ára. Nem játszhatsz ilyen hozzáállással. Lehet, hogy az ügynököd jóslata beválik, de a négyszög jobb felén nem így játsszák a játékot. Valaki arra akar rávenni, hogy verd magad adósságba, vállald az összes kockázatot, és még fizess is érte. A bal térfél emberei szerint ez jó ötlet... a jobb térfélen azonban nem így gondolják.

Kissé reszkettem.

— Figyeld meg az én álláspontomat! — mondta gazdag apám. — Hajlandó vagy kifizetni 56 000 dollárt ezért a csodálatos lakásért. Vállalod az adósságot és a kockázatot. A bérlő kevesebb lakbért fog fizetni, mint amennyibe a lakás kerül. Tehát te támogatod a lakásköltségeit. Szerinted ennek van értelme?

— Nincs — ráztam meg a fejemet.

— Én így játszom a játékot — mondta gazdag apám. — Mától kezdve, ha vállalod az adósságot és a kockázatot, fizessenek meg érte. Világos?

Bólintottam.

— A pénzcsináláshoz csak józan paraszti ész kell. Nem könyv-szagú tudomány — mondta gazdag apám. — Sajnos azonban, ha pénzről van szó, ritkán kerül előtérbe a józan ész. Egy bankár azt mondja, hogy adósodj el, azt mondja, az állam adókedvezményt ad valamire, ami gazdaságilag alapvetően nem értelmes, az ingatlanügynök meg arra bíztat, írd alá a szerződést, mert ő tud olyan bérlőt, aki kevesebbet fizet neked, mint amennyit te fizetsz, de ez nem baj, mert szerinte majd felmegy a lakás ára. Ha te úgy látod, hogy ennek van értelme, akkor nem ugyanazt gondoljuk a józan észről.

Csak álltam ott. Minden szavát hallottam, és be kellett látnom, hogy az általam jó üzletnek vélt lakásvásárlás olyan izgalomba hozott, hogy képtelen voltam logikusan gondolkodni. Nem tudtam elemezni az üzletet. Mivel jó üzletnek látszott, elragadtak az érzelmeim, a mohóság és az izgalom, és nem hallottam meg a számok és a szavak valódi üzenetét.

Gazdag apám elmondott nekem egy szabályt, melyet ő maga gyakran alkalmazott: "A haszon a vásárláskor keletkezik, nem az eladáskor."

Ő csak akkor ment bele egy üzletbe, bármilyen csekély adósságvállalással és kockázattal járt is, ha megbizonyosodott róla, hogy a vásárlás pillanatától a dolognak volt értelme — akár romlik a gazdasági helyzet, akár javul. Sosem vett semmit az adó trükkökre hagyatkozva, vagy a kristálygömb jóslatai alapján. Egy üzletnek kellett, hogy legyen értelme jó és rossz gazdasági helyzetben egyaránt.

Kezdtem kapiskálni a pénzről szóló játékot abban a formában, ahogyan ő játszotta. A játék lényege az volt, hogy meglássuk, ki lesz az adósunk, és vigyázzunk, hogy mi kinek leszünk az adósai. Ma is a fülemben csengenek a szavai: "Ha kockázatot és adósságot vállalsz, bizonyosodj meg róla, hogy megfizetnek érte."

Gazdag apámnak is voltak adósságai, de mindig nagyon óvatosan válogatta meg, hogy kinek tartozik. "Légy óvatos, amikor adósságot vállalsz — tanácsolta. — Mindig csak kis összeggel tartozz, ha neked kell megfizetned az adósságot. Ha nagy összegű kölcsönt veszel fel, úgy csináld, hogy valaki más fizesse."

Úgy gondolta, a pénzről szóló játékot és az adósságot mint annak részét mindenki játssza mindenkivel. Zajlik cégek és országok között. De mindenütt csupán játék. A legtöbb embernek az a baja, hogy a pénzt nem tekinti játéknak. Sokaknak a fennmaradás záloga, nem egyszer maga az élet. Mivel pedig senki sem magyarázta el nekik a játékszabályokat, még ma is hisznek a bankároknak, akik azt állítják, hogy az ember háza eszköz.

A tények fontosabbak, mint a vélemények

Gazdag apám tovább magyarázott:

— Ha sikeres akarsz lenni a négyszög jobb felén, ismerned kell a különbséget a tények és a vélemények között. Nem fogadhatsz el vakon pénzügyi tanácsokat, ahogyan a bal térfélen lévők teszik. Ismerned kell a számokat. Ismerned kell a tényeket. A tényeket pedig a számokból tudhatod meg. Anyagi fennmaradásod a tényektől függ, nem a barátaid vagy a pénzügyi tanácsadód véleményétől.

— Nem értem. Miért olyan fontos, hogy valami tény-e vagy vélemény? — kérdeztem. — Jobb az egyik, mint a másik?

— Nem — felelte gazdag apám. — De tudd, hogy mi tény, és mi vélemény!

Még mindig furcsállottam, amit mond, és értetlen arccal álltam előtte.

— Mennyit ér a családi otthonotok? — kérdezte gazdag apám. Egy példához folyamodott, hogy jobban megvilágítsa mondanivalóját.

— Azt véletlenül pontosan tudom — mondtam gyorsan. — A szüleim el akarják adni a házat, ezért kihívtak egy ingatlanügynököt, hogy becsülje fel. Azt mondta, 36 000 dollárt ér. Ez azt jelenti, hogy apám nettó jövedelme 16 ezer dollárral emelkedett, mert 5 éve csak 20 000-et fizetett érte.

— Nos, akkor a felbecsült érték és apád nettó jövedelme tény vagy vélemény? — kérdezte.

Egy kicsit elgondolkodtam, és végre megértettem, mire akar kilyukadni.

— Mindkettő vélemény, nem? Gazdag apám helyeslően bólintott.

— Nagyon jó. A legtöbb ember azért küzd anyagi gondokkal, mert egész életükben véleményekre alapozzák pénzügyi természetű döntéseiket ahelyett, hogy a tényekre figyelnének. Olyan véleményeknek hisznek, mint: "A házunk eszköz." "Az ingatlanárak mindig emelkednek." "A nagy részvények a legjobb befektetések." "A pénzcsináláshoz pénz kell." "A részvények mindig több hasznot hoztak, mint az ingatlan." "Diverzifikálni kell a portfoliót." "Csak becstelenség árán lehet meggazdagodni." "A befektetés kockázatos dolog." "Játsszunk biztonságosan!".

Gondolataimba merültem, és rádöbbentem, hogy a legtöbb kinyilatkoztatás, melyet otthon a pénzről hallottam, valójában különféle emberek véleménye volt, nem pedig tény.

— Az arany eszköz? — kérdezte gazdag apám, és ezzel kirántott gondolataim közül.

— Hát persze, hogy az — feleltem. — Az az egyetlen igazi pénz, amely kiállta az idők próbáját.

— Látod, megint helyben vagyunk — mondta gazdag apám mosolyogva. — Mást sem csinálsz, csak megismétled valaki más véleményét arról, hogy mi számít eszköznek, ahelyett, hogy utánajárnál a lényegnek. Az én definícióm szerint az arany csak akkor eszköz, ha olcsóbban veszed, mint amennyiért eladod — magyarázta gazdag apám lassan. — Másképpen szólva, ha 100 dollárért vetted és 200-ért adtad el, akkor eszköz. De ha 200 dollárt adtál egy unciáért és 100-ért adtad el, akkor abban a tranzakcióban az arany bizony forrás volt. Az adott tranzakció pénzügyi számadatai adják meg a tényeket. Valójában csak te magad vagy eszköz avagy forrás — mivel végeredményben te teszed az aranyat eszközzé illetve forrássá. Ezért olyan fontos a pénzügyi műveltség. Sok olyat láttam már, hogy valaki megvett egy nagyszerű céget vagy ingatlant, és pénzügyi rémálommá változtatta az üzletet. Sok ember a saját személyes életével is ezt teszi. A nehéz munkával megszerzett pénzét életre szólóan pénzügyi forrásokba öli. Még jobban összezavarodtam. Kicsit meg is voltam sértve, és vitatkozni akartam. Gazdag apám játszadozott az elmémmel.

— Rengeteg ember járt pórul, mert nem ismerte a tényeket. Naponta hallok horror-történeteket olyanokról, akik minden pénzüket elvesztették, mert egy véleményt tényként kezeltek. Nem baj, ha felhasználunk egy véleményt a pénzügyi döntéshozatalban, de tudnunk kell, hogy az vélemény. Emberek milliói hoznak életre szóló döntéseket egyik nemzedékről a másikra örökített vélemények alapján. Azután pedig csodálkoznak, hogy anyagi gondjaik vannak.

— Miféle vélemények alapján? — kérdeztem. Gazdag apám magában kuncogott, mielőtt válaszolt. — Mondok neked néhány egészen általánosat, melyeket már mindannyian hallottunk.

Nevetve sorolta a példákat; szemmel láthatóan szórakoztatta az emberi hiszékenység eme tárháza.

1. "Menj hozzá feleségül! Jó férj lesz belőle."

2. "Keress egy biztos munkahelyet, és maradj ott egész életedben!"

3. "Az orvosok sokat keresnek,"

4. "Nagy házuk van. Bizonyára gazdagok."

5. "Kigyúrt izomzata van. Bizonyára egészséges."

6. "Ez az autó csak kicsi, öreg hölgyvezetőkkel mutat jól."

7. "Nincs annyi pénz, hogy mindenki meggazdagodjék."

8. "A föld lapos."

9. "Az ember sosem fog repülni."

10. "Okosabb, mint a nővére."

11. "A kötvények biztonságosabbak, mint a részvények." 12. "Aki hibázik, az buta."

13. "Ilyen olcsón soha nem fogja eladni."

14. "Sosem fog velem járni."

15. "A befektetés kockázatos."

16. "Sose leszek gazdag."

17. "Nem végeztem egyetemet, ezért soha nem lesz belőlem senki."

18. "A befektetéseket diverzifikálni kell."

19. "A befektetéseket nem kell diverzifikálni."

Gazdag apám egyre csak sorolta a példákat, amíg észre nem vette rajtam, hogy már kezdek fáradni a sok-sok vélemény hallatán.

— Rendben van — mondtam végül. — Eleget hallottam. Mit akarsz mindezzel mondani?

— Azt hittem, soha nem állítasz le — szólt mosolyogva. — Arra akarok kilyukadni, hogy a legtöbb ember életét vélemények irányítják, nem tények. Ahhoz, hogy megváltoztassák az életüket, előbb a véleményüket kell megváltoztatni, csak azután veszik szemügyre a tényeket. Ha megérted a pénzügyi kimutatásokat, nemcsak egy cég pénzügyi sikereinek tényeit ismered fel. Ha megérted a pénzügyi kimutatásokat, mindjárt átlátod, milyen egy adott személy pénzügyi helyzete, és nem kell a magad vagy mások véleményére támaszkodnod. Mint mondtam, a tények sem jobbak, mint a vélemények. De ahhoz, hogy sikeres légy az életben, különösen anyagi téren, észre kell venned a különbséget. Ha egy állítást nem tudsz tényekkel igazolni, akkor az vélemény. Ha valaki nem tudja olvasni a számok nyelvét, az pénzügyi értelemben vak... és kénytelen mások véleményére hagyatkozni. Ha pedig összetéveszti a véleményeket a tényekkel, akkor pénzügyi elmebaj esete forog fenn. Ha a négyszög jobb feléhez akarsz tartozni, ismerned kell a különbséget tények és vélemények között. Nemigen létezik ennél fontosabb tudnivaló.

Csendben hallgattam, és igyekeztem a lehető legtöbbet megérteni abból, amit mond. Természetesen egyszerű fogalomról volt szó, mégis túlságosan nagy falat volt egyszerre az agyamnak.

— Tudod mihez kell "igazi szorgalom"? — kérdezte gazdag apám.

Megráztam a fejemet.

— Igazi szorgalom ahhoz kell, hogy megpróbáljuk kideríteni, mi vélemény és mi tény. Ha pénzről van szó, a legtöbb ember túlságosan lusta, vagy a lehető legrövidebb utat keresi, és nem eléggé szorgalmas. Akadnak azonban olyanok is, akik annyira félnek az esetleges hibáktól, hogy mást sem csinálnak, csak szorgoskodnak. Aki túlbuzgó, az nem jut túl az elemzésen. A lényeg, hogy át tudd szűrni magadnak a tényeket és véleményeket, azután hozd meg a döntésedet. Mint mondtam, a legtöbben egyszerűen azért küszködnek anyagi nehézségekkel, mert túl sokszor vágták le az utat. és pénzügyi döntéseiket véleményekre alapozzák — gyakran egy "A" vagy egy "E" véleményére —, nem pedig tényekre. Ha "C"-vé vagy "B"-vé akarsz válni, jól kell ismerned a különbséget.

Akkor nem értékeltem eléggé gazdag apám tanítását, de kevés lecke szolgált inkább a javamra, mint az, hogy megtanultam elkülöníteni egymástól a tényeket és a véleményeket, különösen a pénzzel kapcsolatosakat.

Esztendőkkel később, az 1990-es évek elején gazdag apám láthatta, amint a tőzsde hihetetlen mélyre zuhan. Mindössze ennyit mondott róla:

— Ez történik, amikor azok az "A"-k vagy "E"-k, akik túl sok adót fizetnek, eladósodnak, és csak értékpapírokban tartják a pénzüket, befektetési tanácsokat osztogatnak. Millióknak fog kárt okozni, hogy olyan emberek véleményére hallgattak, akik azt hitték magukról, ismerik a tényeket.

Warren Buffet, Amerika legnagyobb befektetője a következőt mondta egyszer:

— Ha pókerezel, és 20 perc után még mindig nem tudod, ki áll vesztésre, akkor te állsz vesztésre.

Miért küzdenek az emberek anyagi gondokkal?

Nemrégiben hallottam, hogy a legtöbb embernek adósságai vannak attól a pillanattól kezdve, hogy kilép az iskolapadból, egészen a haláláig.

Íme az átlagos középosztálybeli amerikai polgár pénzügyi helyzete:

Valaki más mérlege

Ha ön már érti a játékot, akkor bizonyára gondolja, hogy a fent felsorolt források valaki más mérlegkimutatásában eszközökként jelennek meg.

Akárhányszor azt halljuk, "kedvező részletfizetési feltételek" vagy "Ne aggódjon, az állam adókedvezményt ad a veszteségeire", akkor mindjárt tudhatjuk, hogy valaki csapdába akar csalni. Aki anyagi függetlenségre vágyik, annak egy kicsit okosabban kell játszania.

A legtöbb embernek nincsenek adósai. Nekik nincsenek igazi eszközeik (olyan dolgaik, melyekből pénzük származna), viszont ők maguk mindenki másnak tartoznak. Ezért ragaszkodnak a munkahelyi biztonsághoz, és ezért küzdenek anyagi gondokkal. Ha megszűnne az állásuk, azonnal tönkremennének. Azt mondják, az átlag amerikai polgárt nem egészen háromhavi fizetése választja el az anyagi csődtől. Ennek pusztán az az oka, hogy jobb életre vágyik, és közben elvesztette a játszmát. Saját kardjába dőlt. Még mindig azt hiszi, hogy a háza, az autója, a golfütői, a ruhái, a nyaralója és egyéb kacatai eszköznek minősülnek. Elhitte, amit mondtak neki. Kénytelen volt elhinni, mert nem ért a pénzügyi számok nyelvén. Nem tudja megkülönböztetni a tényeket a véleményektől. A legtöbben kijárják az iskolát, megtanulják, hogyan vegyenek részt a játékban, de senki nem magyarázta el nekik a játékszabályokat. Senki nem mondta meg nekik, mire megy ki a játék, hogy a lényeg az, "ki tartozik kinek?" Mivel pedig ezt nem tudják, ők tartoznak mindenki másnak.

A pénz — egy gondolat Egyik kedvenc slágerem Kenny Rogers A szerencsejátékos című dala. Egy sora összefoglalja az iménti fejezetet: "Ha beszállsz a játékba, fiú, tanuld meg jól játszani!"

Remélem, önök most már megértették a CASHFLOW-négyszög alapfogalmait, és tudják, hogy a pénz gondolat, melyet tisztábban látunk az agyunkkal, mint a szemünkkel. Az anyagi függetlenség felé vezető utazás fontos állomása, hogy megértsük a pénz-játékot és megtanuljuk, hogyan kell játszani. Még ennél is fontosabb azonban, hogy megértsük, kinek kell lennünk ahhoz, hogy a CASHFLOW-négyszög jobb felére kerüljünk. A könyv II. részében arról lesz szó, "Hogyan hozzuk ki magunkból a legjobbat?", és elemezzük a következő hármas egységből álló fogalmat: Lenni-tenni-birtokolni

II. rész

Hogyan hozzuk ki magunkból a legjobbat?

7. fejezet

Légy, aki vagy!

"Nem számít, ha hajléktalan az ember — mondta gazdag apám. — Az számít, kicsoda valójában. Igyekezz, és leszel valaki! Add fel, és akkor is leszel valaki... de nem ugyanaz az ember!"

Milyen változásokon esünk át?

Csak biztatni tudom azokat, akik fontolgatják, hogy feladják a munkahelyi biztonságot az anyagi biztonságért. Kim és én előbb hajléktalanokká váltunk, és mélységesen elkeseredtünk, mire összeszedtük a bátorságot a továbblépéshez. Ez volt a mi utunk, de nem kell mindenkinek ezt az utat választania. Amint már korábban leírtam, vannak kész rendszerek, melyek segítenek átkelni a hídon a négyszög jobb felére.

A lényeg, hogy milyen belső változásokon esünk át, és kikké válunk a folyamatban. Egyeseknek könnyen megy a dolog, mások számára lehetetlen.

A pénz — kábítószer Gazdag apám mindig azt mondta Mike-nak és nekem: "A pénz — kábítószer."

Nem akarta, hogy függőségbe kerüljünk a pénztől, főként ezért dolgoztatott minket ingyen. "Ha függővé váltok a pénztől — mondta —, nehéz lesz megszüntetni a függőséget."

Amikor egyszer, már felnőtt koromban felhívtam őt Kaliforniából, és pénzt kértem tőle, következetes maradt elveihez, amelyek szerint Mike-ot és engem nevelt 9 éves korunktól fogva. Gyerekkorunkban sem adott nekünk pénzt, és ehhez tartotta magát a későbbiekben is. Kemény maradt, és eltántorított attól, hogy szenvedélyemmé váljon a pénz, és érte dolgozzak.

Azért nevezte a pénzt kábítószernek, mert látta, hogy az emberek boldogok, amikor van pénzük, és idegesek vagy kedvetlenek, amikor nincs. Ahogyan a heroinélvezők is felvidulnak, ha beinjekciózzák magukat, és mogorvák, erőszakosak lesznek, ha nem kapják meg az adagot. "Vigyázzatok a pénzfüggőséget okozó erejével! — mondogatta. — Ha egyszer hozzászoktok, hogy kaptok, a függőség miatt folyton ugyanúgy akartok hozzájutni."

Másképpen szólva, ha alkalmazottként kapjuk a fizetésünket, könnyen hozzászokunk ehhez a pénzszerzési módhoz. Ha azt szokjuk meg, hogy kisvállalkozásból származik a jövedelmünk, nehéz másféle pénzkereseti formához folyamodnunk. Ha kormányzati juttatásokból élünk, azokról is nehéz lemondanunk.

"A négyszög bal feléről a jobbra való átlépésnél az a legnehezebb, hogy szakítani kell az addigi pénzkereseti módszerünkkel — mondta gazdag apám. — Ez nehezebb, mint feladni egy rossz szokást, mert függőségről van szó."

Ezért hangsúlyozta Mike-nak és nekem, hogy soha ne dolgozzunk pénzért. Ragaszkodott hozzá, hogy kialakítsuk saját pénzszerzési rendszerünket.

A minták

Amikor Kim és én megpróbáltunk olyan emberekké válni, akik a "C" negyedből szerzik jövedelmüket, az volt a legnehezebb, hogy régi beidegződéseink fogva tartottak. Rossz volt hallani, amikor a barátaink megkérdezték: "Miért csináljátok ezt? Miért nem kerestek állást?"

Annál is nehezebb volt, mert lelkünk mélyén továbbra is vágytunk a fix fizetés nyújtotta biztonságra.

Gazdag apám elmagyarázta Mike-nak és nekem, hogy a pénz világa egyetlen hatalmas rendszer. Mi, az egyének, megtanuljuk, milyen adott minták szerint tevékenykedjünk a rendszeren belül. Íme egy példa:

Az "A" dolgozik a rendszerben.

Az "E" önmaga a rendszer.

A "C" megalkotja, birtokolja és irányítja a rendszert.

A "B" pénzt fektet a rendszerbe.

A minta, melyről gazdag apám beszélt, a fejünkben, gondolkodásunkban és lelkünkben van, és ez határozza meg, milyen a hozzáállásunk a pénzhez.

"Amikor valakinek pénzre van szüksége, egy "A" automatikusan állás után néz, egy "E" többnyire önállóan fog valamibe, egy "C" megalapít, vagy megvesz egy pénzt termelő rendszert, egy "B" pedig lehetőséget keres, hogy több pénzt biztosító eszközbe fektethessen be" — magyarázta gazdag apám.

Miért nehéz megváltoztatni a mintát?

"A mintát azért nehéz megváltoztatni — mondta gazdag apám —, mert a pénz ma alapvetően fontos az élethez. Az agrárkorban nem volt ennyire fontos, mert a föld biztosította az élelmet, a menedéket, a meleget és a vizet; nem kellett hozzá pénz. Miután azonban beköltöztünk a városokba az ipari kor kezdetén, a pénz jelenti magát az életet. Ma már a víz is pénzbe kerül."

Gazdag apám elmagyarázta, hogy amint az ember kezd átmenni mondjuk az "A" negyedből a "C" negyedbe, az a személyiségrészünk, amely szenvedélyesen ragaszkodik az "A" léthez, vagy attól fél, hogy itt a világvége, rugdalózni és harcolni kezd. Olyan ez, mint amikor egy fuldokló levegőért kapkod, vagy egy éhező bármit megeszik, csak hogy életben maradjon.

"A bensőnkben lezajló harc teszi olyan nehézzé a váltást. Korábbi és új önmagunk küzd egymással, és ez okozza a problémát — magyarázta gazdag apám telefonon. — Biztonságra törekvő részed háborút indított szabadságszerető részed ellen. Csak te döntheted el, melyikük fog nyerni. Vagy kiépíted a vállalkozást, vagy egyre csak munkahelyet keresel."

Ne mondj le szenvedélyedről!

— Tényleg előre akarsz lépni? — kérdezte gazdag apám.

— Igen — vágtam rá sietősen.

— Elfelejtetted, mi volt az eredeti célod? Feladtad a szenvedélyedet, és elfelejtetted, miért kerültél eredendően ebbe a kellemetlen helyzetbe? — folytatta gazdag apám a kérdezősködést.

— Igen, azt hiszem, elfelejtettem — mondtam csendesen.

Kezemben a telefonkagylóval, egy utcai telefonfülkében igyekeztem tisztázni magamban gondolataimat, hogy emlékezetembe idézzem, miért is kerültem ebbe a kínos helyzetbe.

— Tudtam — szólalt meg gazdag apám érces hangja a vonal túlsó végéről. — Saját személyes fennmaradásod fontosabb, mint az álmod. A félelem háttérbe szorította a szenvedélyt. Ha tovább akarsz haladni az úton, tartsd ébren szívedben a lángot. Soha ne feledd el, miért indultál el, és akkor könnyű lesz továbbmenni az úton. Ha ellenben elkezdesz aggodalmaskodni magad miatt, a félelem felmorzsolja a lelkedet. Az üzlet szenvedélyből születik, nem félelemből. Ha már eljutottál idáig, ne add fel a cél előtt. Ne feledd, miért indultál útnak, őrizd meg a szívedben ezt az emlékképet, és tartsd ébren a lángot. Bármikor feladhatod, miért éppen most adnád fel?

Ezzel gazdag apám sok szerencsét kívánt, és letette a kagylót.

Igaza volt. Megfeledkeztem róla, miért indultam el az úton. Megfeledkeztem az álmomról, s hagytam, hogy a félelem úrrá legyen elmémen és szívemen. Néhány éve vetítették a mozikban a "Flash Dance" című filmet. Az egyik dal refrénje így kezdődött: "Élj a szenvedélyednek, és váltsd valóra!" Nos, én elfeledtem a szenvedélyemet. Ideje volt valóra váltani az álmot, avagy hátat fordítani neki, és elfelejteni az egészet. Még egy darabig álldogáltam a telefonfülkében, és fejemben visszhangzottak gazdag apám utolsó szavai: "Bármikor feladhatod, miért éppen most adnád fel?" Elhatároztam, hogy addig nem adom fel, amíg valóra nem váltottam a szenvedélyemet.

Tanár, aki a rendszer tulajdonosa

Még álltam egy darabig a telefonfülke előtt, miután befejeztem a gazdag apámmal folytatott telefonbeszélgetést. A félelem és a sikertelenség érzése mardosta a lelkemet, és kiszorította onnan az álmomat, hogy létrehozzak egy vállalkozókat és befektetőket képző, újfajta iskolai rendszert. Amint ott álltam, régi, iskolás éveim emlékei merültek föl előttem.

15 éves koromban a gimnáziumi pályaválasztási tanácsadó megkérdezte:

— Mi akarsz lenni, ha nagy leszel? Tanár leszel, mint apád?

A szemébe nézve, nyíltan, határozottan és ellentmondást nem tűrően válaszoltam:

— Soha nem leszek tanár. A tanári pálya lenne az utolsó, amit valaha is választanék.

Finoman szólva nem szerettem az iskolát. Kevésbé finoman szólva, egyenesen utáltam. Gyűlöltem, hogy arra kényszerítenek, hónapokon át ott üljek, és hallgassak egy ellenszenves embert, amint számomra érdektelen témákról beszél. Izegtem-mozogtam, fészkelődtem a helyemen, a hátsó padban, és folyton baj volt velem, ha egyáltalán bementem az órákra. Ezért aztán, amikor a pályaválasztási tanácsadó azt kérdezte, tanárként apám nyomdokaiba szándékozom-e lépni, olyan dühös lettem, hogy majd lenyeltem keresztben. Akkoriban még nemigen tudtam, hogy a szenvedély a szerelem és a gyűlölet egyvelege. Imádtam tanulni, de gyűlöltem az iskolát. Ki nem állhattam, hogy ott kell ülnöm és hagynom, hogy beprogramozzanak valamire, amit egyáltalán nem akarok. Ezzel nem voltam egyedül.

Figyelemreméltó gondolatok az oktatással kapcsolatban

Winston Churchill egyszer azt mondta: "Mindig kész vagyok tanulni, de nem mindig szeretem, ha tanítanak." John Updike pedig ezt: "Atyáink egykor megállapították, hogy a gyerekek természetellenes megterhelést jelentenek a szülők számára. Ezért létrehozták az iskoláknak nevezett börtönöket, ahol bevezették az oktatásnak nevezett kínzási módszert."

Norman Douglas így nyilatkozott: "Az oktatás a visszhangok államilag irányított üzeme."

H. L. Meneken véleménye a következő: "Az iskolai évek, azt hiszem, az emberi élet legboldogtalanabb időszakát jelentik. Tele vannak unalmas, érthetetlen feladatokkal, új és kellemetlen kötelezettségekkel, valamint a józan ész és az általános illemszabályok durva megsértésével."

Galilei ezt mondta: "Nem taníthatunk az embereknek semmit; mindössze segíthetünk nekik megtalálni a tudást önmagukban."

Mark Twain ezt vallotta: "Soha nem engedem meg, hogy az iskola beleavatkozzék az oktatásomba."

Albert Einstein szerint pedig "Összességében túl sok az oktatás, különösen az Egyesült Államokban."

Tanult apám ajándéka

Ezeket az idézeteket tanult, ámde szegény apám írta le nekem. Ő is elítélte az iskolarendszert, bár jól keresett benne. Azért lett tanár, mert az volt az álma, hogy megváltoztatja a 300 éves rendszert, de a vége az lett, hogy a rendszer eltiporta őt. A szenvedélyének élt, megpróbálta megváltoztatni a rendszert, és betonfalba ütközött. Túl sokan éltek jól a rendszerből, ezért senki nem akarta, hogy megváltozzék, noha rengeteg szó esett a változtatás szükségességéről.

Lehet, hogy a pályaválasztási tanácsadóm látnok volt, mert évekkel később mégiscsak apám nyomdokaiba léptem. De nem ugyanabban a rendszerben működtem. Ugyanannak a szenvedélynek éltem, de megvalósítottam a saját rendszeremet, Ezért voltam hajléktalan. Az volt az álmom, hogy megalkotok egy másképpen tanító oktatási rendszert.

Tanult apám akkor küldte el nekünk a fenti idézeteket, amikor megtudta, hogy Kim és én anyagi gondokkal küzdünk, és saját oktatási rendszerünk megalkotásán munkálkodunk. A lap tetejére a következő széljegyzetet írta:

"Ne add fel! Szeretettel: Apád."

Egészen addig a pillanatig nem tudtam, mennyire gyűlölte tanult apám a rendszert, és hogy milyen gonoszul bánt el az a fiatalokkal. De ez a biztató gesztus tisztába tette a dolgokat. Rájöttem, hogy ugyanaz a szenvedély hajt, amely őt hevítette évekkel korábban. Éppen olyan voltam, mint vér szerinti apám, és öntudatlanul átvettem tőle a stafétabotot. A lelkem mélyén tanár voltam — talán ezért gyűlöltem annyira a rendszert.

Visszatekintve úgy érzem, mindkét apám hagyott rám valamit örökül. Gazdag apámtól megtanultam a kapitalista lét titkait. Tanult apámtól örököltem a tanítás szenvedélyét. A két apai örökség együttesen elég volt hozzá, hogy tegyek valamit az oktatási rendszerért. Hiányzott belőlem a képesség, hogy megváltoztassam a jelenlegi rendszert, de erre nem is vágytam. Ahhoz azonban eleget tudtam, hogy megalkossam saját rendszeremet.

A tanulás évei kifizetődnek

Gazdag apám éveken át tanítgatott, hogy olyan emberré váljak, aki vállalkozásokat és vállalkozási rendszereket teremt. 1977-ben alapítottam egy gyártó céget. Az elsők között gyártottunk nejlonból készült "szörfös tárcákat" mindenféle élénk színben. Később elkezdtük gyártani a "cipőzseb" névre keresztelt miniatűr tárcákat szintén nejlonból, melyeket az edzőcipők cipőfűzőjére lehetett erősíteni. 1978-ban a jogging volt az új őrület, és a futók nem tudták hová tenni a kulcsaikat, a pénzüket és a személyi igazolványukat, noha ezekre akármikor szükségük lehetett. Ezért terveztem meg a "cipőzsebet", és kezdtem árulni világszerte.

Kirobbanó sikert arattunk, de a termékek iránti lelkesedés csakhamar alábbhagyott. Akkor kezdett csökkenni, amikor az én kis cégemet elnyomta a külföldi konkurencia. Tajvan, Korea és Hongkong tonnaszámra szállította hajón az enyémmel azonos termékeket, és elárasztotta velük az általunk kialakított piacokat. Olyan alacsony áron adták az árut, hogy lehetetlen volt felvenni velük a versenyt. Olcsóbban árulták kiskereskedelmi áron, mint amennyibe nekünk az előállítás került.

Kis cégünk dilemma előtt állt: harcoljunk-e ellenük vagy csatlakozzunk hozzájuk? Partnereink rájöttek, hogy nem tudjuk legyőzni a konkurenciát. A piacot olcsó áruval elárasztó cégek túlságosan erősek voltak. Megszavaztuk hát, hogy csatlakozunk hozzájuk.

A tragédia az volt, hogy a fennmaradás érdekében el kellett bocsátanunk hű és szorgalmas munkásaink jó részét. Majd megszakadt értük a szívem. Ahányszor átmentem Koreába vagy Tajvanba ellenőrizni az új gyárakat, melyekkel gyártási szerződést kötöttünk, szintén szomorúság ülte meg a lelkemet. Az ottani fiatal munkások kegyetlen, sőt, embertelen körülmények között dolgoztak. Ötösével zsúfolták be őket egymás hegyén-hátán egy akkora területre, ahol nálunk csak egy ember dolgozhatna. Furdalni kezdett a lelkiismeret. Nemcsak az elbocsátott amerikai munkások miatt, de a tengerentúli dolgozóink miatt is.

Jóllehet megoldottuk a külföldi konkurencia problémáját, és sok pénzt kerestünk, de már nem szívvel-lélekkel irányítottam az üzletet, és az hanyatlásnak indult. Elfogyott a hév, mert belőlem is kiveszett a lélek. Nem akartam olyan áron meggazdagodni, hogy kizsákmányolok egy csomó alulfizetett munkást. Ekkor fogant meg bennem a gondolat, hogy oktatással cégtulajdonosokat kellene faragni az emberekből, nem alkalmazottakat. 32 éves koromban tanár lett belőlem, de nem vettem mindjárt észre. A cég hanyatlását nem a rendszer hiányosságai okozták, hanem a lelkesedés, ha úgy tetszik, a szenvedély hiánya. Mire Kim és én belefogtunk új vállalkozásunkba, a tárcagyártó cég megszűnt.

Ha eljő a leépítés

1983-ban felkértek, hogy tartsak előadást a Hawaii Egyetem MBA-tagozatának. Elmondtam nézeteimet a munkahelyi biztonságról. A hallgatóknak nem tetszettek a szavaim: "Néhány év múlva mindannyian el fogjátok veszíteni az állásotokat, vagy egyre kevesebb pénzért lesztek kénytelenek dolgozni, egyre kisebb biztonság mellett."

A munkám miatt sokat utaztam, és világszerte megfigyelhettem az olcsó munkaerő és a technikai fejlődés együttes hatását. Feltűnt, hogy egy ázsiai, európai, orosz vagy dél-amerikai munkás valóban konkurenciát jelent az amerikai munkásoknak. Tudtam, hogy a magas fizetéssel járó, biztos állások ideje a munkások és középvezetők körében lejárt. A nagyvállalatok hamarosan létszámcsökkentésre kényszerülnek, és a fizetéseket is meg kell nyirbálniuk, hogy bírják a globális versenyt.

Soha többé nem hívtak meg újra a Hawaii Egyetemre. Néhány évvel később a "leépítés" általános gyakorlattá vált. Ahányszor egy vállalat összeolvadt egy másikkal, munkások váltak feleslegessé, és megkezdődött a leépítés. Ahányszor a tulajdonos örömet akart okozni a részvényeseinek, megkezdődött a leépítés. Minden leépítés gazdagabbá tette a felső vezetőket, és a ranglétra alján lévők itták meg a levét.

Valahányszor azt hallom, hogy "Jó iskolában taníttatom a gyerekemet, hogy biztos és jó állást kapjon", összeszorul a torkom. Rövid távon jó ötlet felkészülni egy állásra, hosszú távon azonban kevés. Lassan, de biztosan tanár lett belőlem.

Építsünk rendszert a szenvedélyünkre!

Tárcagyártó cégem ismét magára talált, és virágzott, de a szenvedély kiveszett belőlem. Gazdag apám a következőképpen foglalta össze kudarcélményemet: "Vége az iskolás éveknek. Ideje rendszerbe foglalni az érzéseidet. Építs rendszert a szenvedélyedre! Hagyd békén a gyártó cégedet, és építsd fel, amit fel kell építened! Sokat tanultál tőlem, de továbbra is apád fia vagy. Te és apád a lelketek mélyén tanárok vagytok."

Összecsomagoltunk Kimmel, és Kaliforniába költöztünk, hogy új tanítási módszereket ismerjünk meg; azt terveztük, hogy céget alapítunk a módszerek felhasználására. Mielőtt beindíthattuk volna a vállalkozást, elfogyott a pénzünk, és az utcára kerültünk. A gazdag apámmal folytatott telefonbeszélgetés, feleségem kitartása, az önmagam ellen irányuló düh, valamint szenvedélyem újjáéledése húztak ki a csávából.

Hamarosan ismét cégalapításon törtük a fejünket. Egy oktatási intézményt hoztunk létre, ahol a hagyományos iskolák módszereivel szöges ellentétben álló oktatási módszereket használtunk. A hallgatóknak nem kellett csendben ülniük, sőt, arra bíztattuk őket, hogy vegyenek részt aktívan az órákon. Nem előadások, hanem játékok formájában tanítottunk. Arra ösztönöztük a tanárainkat, hogy szórakoztassák, ne untassák a diákokat. Tanáraink üzletemberek voltak, akik maguk is frissen alapították meg saját cégüket, és a mi módszereink szerint tanítottak. Nem a tanárok osztályozták a diákokat, hanem fordítva. Ha a tanár rossz minősítést kapott, intenzív továbbképzésre küldtük, vagy megváltunk tőle.

Sem a kor, sem az előzetes képzettség, sem a nemi és felekezeti hovatartozás nem számított. Mindössze annyit vártunk el a hallgatóinktól, hogy őszintén akarjanak tanulni, ráadásul gyorsan. Végül odáig is eljutottunk, hogy egy év könyvelési tananyagát egyetlen nap alatt meg tudtuk tanítani.

Főként felnőtteket oktattunk, de sok fiatal is volt a hallgatóink között, a 16 éves kamaszok együtt tanultak a magasan képzett, 60 éves üzletkötőkkel. Nem szítottuk a versenyszellemet tesztekkel, inkább csapatmunkára sarkaltuk a hallgatókat. Csapatok mérték össze tudásukat egymással. Nem a jó jegyekért küzdöttek; fogadásokat ajánlottunk pénzben. A nyertes mindent vitt. A versenyés csapatszellem egyaránt csodálatosan működött. A tanárnak nem kellett noszogatnia az osztályt. Csak félre kellett állnia az útból, amikor megkezdődött a tanulási verseny. A tesztelés nem síri csendben zajlott, hanem kiabálás, sikongatás, kacagás és könnyhullatás közepette. A hallgatók lelkesen tanultak. Feltüzelte őket a tudásszomj, és egyre többet akartak tanulni.

Csupán két tantárgyra összpontosítottunk: a vállalkozásra és a befektetésre — a négyszög "C" és "B" negyedére. Tömegesen érkeztek iskolánkba az emberek, akik a mi oktatási módszerünkkel akarták elsajátítani e két tárgyat. Nem reklámoztuk magunkat. A hírünk szájról szájra terjedt. Olyan emberek jelentkeztek, akik munkahelyeket akartak teremteni, nem maguknak kerestek állást.

Attól a pillanattól fogva, hogy a telefonfülkében állva elhatároztam, nem adom fel, a dolgok elkezdtek jól menni. Nem egészen öt év alatt sok millió dolláros üzletté fejlődtünk, és 11 irodánk lett szerte a világban. Új oktatási rendszert hoztunk létre, és a piac rajongott érte. Szenvedélyünk valóra váltotta az elképzelésünket, mert a szenvedély és a jó rendszer legyőzték a félelmet és a múltbeli programokat.

Egy tanár is lehet gazdag

Együtt érzek a tanárokkal, amikor panaszkodnak, hogy nem fizetik meg őket eléggé. A helyzet iróniája az, hogy a saját rendszerük beidegződéseinek áldozatai. Az "A" negyed álláspontja szerint szemlélik a hivatásukat, nem a "C" vagy a "B" negyed elvárásait érvényesítik. Ne feledjük, foglalkozhatunk bármivel a négy negyed bármelyikében — akár tanárok is lehetünk.

Foglalkozhatunk bármivel

Mindannyiunk előtt ott a lehetőség, hogy sikeresek legyünk bármelyik negyedben. Csak azon múlik, mennyire elszántan akarjuk a sikert. Ahogy gazdag apám mondta: "Az üzlet szenvedélyből születik, nem félelemből."

A negyedek közötti váltást gyakran múltbéli beidegződéseink teszik problematikussá. Sokan olyan családban nőttünk fel, melyben a félelemérzet adta a fő késztetést bizonyos fajta gondolkodásmódra vagy cselekvésre. Íme néhány példa: "Megírtad a házi feladatodat? Ha nem írod meg, kicsapnak az iskolából, és az összes barátod rajtad fog nevetni."

"Ha sokat grimaszolsz, úgy maradsz."

Végül a klasszikus mondat: "Ha nem szerzel jó jegyeket, nem lesz biztos állásod jó szociális juttatásokkal."

Nos, ma sok ember szerez jó jegyeket az iskolában, mégis egyre kevesebb a biztos állás, nem is beszélve a juttatásokról, amilyen például a nyugdíj. Ezért sok jó bizonyítvánnyal rendelkező ember kényszerül rá, hogy a maga dolgával, azaz a saját vállalkozásával törődjék; nem elég egyszerűen állást keresnie, ahol valaki más vállalkozását segíti.

A bal térfél kockázatos

Sok barátom van, akik még mindig az állásuktól vagy a beosztásuktól várják a biztonságot. A sors iróniája, hogy a technikai fejlődés még gyorsabb ütemben zajlik. Ahhoz, hogy lépést tudjanak tartani a munkaerőpiaccal, állandóan tovább kell képezniük magukat, követniük kell a legutóbbi technikai fejlődéseket. Ha úgyis újabb képzésben kell részt vennünk, miért ne szánnánk némi időt a négyszög jobb felén szükséges készségek elsajátítására? Ha az emberek látnák, amit én látok, miközben a világot járom, nem keresnének többé biztonságot. A biztonság csak mítosz. Tanuljunk valami újat, és vágjunk neki a szép, új világnak! Ne rejtőzzünk el előle!

Szerintem az egyénileg vállalkozók sincsenek biztonságban. Ha megbetegszenek, megsérülnek vagy meghalnak, jövedelmük azonnal elvész. Ahogy öregszem, egyre több olyan velem egykorú kisvállalkozóval találkozom, akik mind fizikailag, mind szellemileg, mind érzelmileg kiégtek a sok munkától. Minél fáradtabb egy ember, annál bizonytalanabbá válik, és a baleset kockázata is nő.

A jobb térfél biztonságosabb

Hihetetlenül hangzik, de igaz, hogy a négyszög jobb felén valójában biztonságosabb az élet. Például, ha az embernek van egy biztonságos rendszere, amely egyre több pénzt termel egyre kevesebb munkával, akkor igazán nincs szüksége munkahelyre, és nem kell aggódnia az állása elvesztése miatt sem, vagy hogy anyagilag megszorul. Ahelyett, hogy meghúzná a nadrágszíjat, kitágítja a lehetőségeit. Ahhoz, hogy több pénze legyen, egyszerűen ki kell terjesztenie a rendszert, és több embert kell alkalmaznia.

A magas szintű befektetőket nem aggasztja sem az, ha a piac fellendül, sem az, ha visszaesik, mert tudásuk révén bármelyiken kereshetnek. Ha az elkövetkezendő 30 évben piaci összeomlás és/vagy pangás lesz, sokan pánikba esnek majd a népességrobbanás időszakában születettek közül, és elveszítik a nyugdíjas korukra félretett spórolt pénzük nagy részét. Akit öregkorában ér ez a végzet, nem fog nyugdíjba menni, hanem kénytelen lesz tovább dolgozni, amíg csak teheti.

A pénzveszteségtől való félelemmel kapcsolatban az a helyzet, hogy a hozzáértő befektetők nem sok pénzt kockáztatnak a sajátjukból, mégis ők mondhatják magukénak a legmagasabb hasznot. Akik sokat kockáztatnak és alig nyernek rajta, azok a hozzá nem értő befektetők. Nekem az a véleményem, hogy a kockázat teljes egészében a négyszög bal felére jellemző.

Miért kockázatosabb a bal térfél?

— Aki nem ismeri a számok nyelvét, kénytelen más véleményére hallgatni — mondta gazdag apám. — Házvásárláskor apád vakon elfogadta bankára véleményét, hogy a ház eszköz.

Mike-nak és nekem is feltűnt, mennyire megnyomta a "vakon" szót.

— A bal térfélen tartózkodó embereknek persze nem is kell sokat tudniuk a pénzügyi számokról. Aki ellenben a jobb térfélen akar sikert elérni, az a számok segítségével lát. A számokból jön rá arra, amit a legtöbb ember nem vesz észre — folytatta a magyarázatot gazdag apám.

— Olyan ez, mint Superman röntgenszeme? — kérdezte Mike. Gazdag apám elnevette magát, és bólintott.

— Pontosan olyan — mondta. — A számok, a pénzügyi és üzleti rendszerek ismerete olyan látásmódot kölcsönöz, amellyel az egyszerű halandó nem rendelkezik.

Ezen a csacsiságon még ő maga is nevetett.

— A pénzügyi látásmód csökkenti a kockázatot. A pénzügyi vakság viszont növeli a kockázatot. Pénzügyi látásmódra azonban csak akkor van szükség, ha a jobb térfélen akarunk sikert elérni. A bal térfélen tevékenykedő emberek szavakban gondolkodnak, a jobb térfélen, különösen a "B" negyedben azonban számokban kell gondolkodni... nem szavakban. Nagy kockázatot vállal az a befektető, aki elsősorban szavakban gondolkodik.

— Jól értettem, hogy a négyszög bal felén lévő embereknek nincs szükségük a pénzügyi számok ismeretére? — kérdeztem.

— A legtöbbjüknek nincs — erősített meg gazdag apám. — Amíg megelégszenek vele, hogy szigorúan "A"-i, illetve "E"-i keretek között tevékenykednek, elegendő az iskolában megtanult számtan. Amint azonban a jobb térfélen akarnak megélni, elengedhetetlenül fontossá válik a pénzügyi számok és rendszerek ismerete. Ahhoz, hogy felépíts egy kisvállalkozást, nem kell mesterien bánnod a számokkal, ám annak, aki nemzetközi céget épít ki, a számok jelentenek mindent. A szavak elveszítik jelentőségüket. Ezért van, hogy sok céget irodakukacok vezetnek. Gazdag apám tovább okított: — Ha sikeres akarsz lenni a jobb térfélen, ismerned kell a tények és vélemények közötti különbséget a pénzt illetően. Nem fogadhatsz el vakon pénzügyi tanácsokat, mint a négyszög bal felén lévő emberek. Ismerned kell a számokat. Ismerned kell a tényeket. A tényeket pedig a számok árulják el.

Ki fizet a kockázatvállalásért?

— Nem elég, hogy a bal térfél kockázatos, az ide tartozók ráadásul maguk fizetik meg a kockázatvállalást — mondta gazdag apám.

— Ezt hogy érted? — kérdeztem. — Nem mindenki fizet a kockázatvállalásért?

— Nem — felelte. — A jobb térfélen lévők nem fizetnek érte.

— Azt akarod mondani, hogy a bal térfélen lévő emberek fizetnek a kockázatvállalásért, míg a jobb térfélen lévők pénzt kapnak érte?

— Pontosan azt — hagyta helyben gazdag apám mosolyogva. — Ez a legnagyobb különbség a bal és a jobb térfél között. Ezért kockázatosabb a bal térfél, mint a jobb.

— Tudnál mondani egy példát? — kérdeztem.

— Persze — mondta. — Ha részvényeket vagy részesedést vásárolsz egy cégben, ki vállalja az anyagi kockázatot, te vagy a cég?

— Gondolom, én — mondtam még mindig értetlenkedve.

— És ha én egy egészségbiztosító vagyok, biztosítom az egészségedet, átvállalom az egészségügyi kockázatot, én fizetek neked?

— Nem — feleltem. — Ha az egészségbiztosító biztosítja az egészségemet és vállalja ezt a kockázatot, azért nekem kell fizetnem.

— Úgy van — helyeselt gazdag apám. — Nekem mégis olyan biztosító társaságot kell találnom, amelyik vállalja a betegségek és balesetek kockázatát, ugyanakkor fizet ezért az előjogért. A bal térfélen lévő emberek azonban maguk fizetnek.

— Ez eléggé zavarosan hangzik — mondta Mike. — Én még mindig nem értem.

Gazdag apám elmosolyodott.

— Ha majd jobban megértitek a jobb térfél működését, jobban át fogjátok látni a különbségeket. A legtöbb ember azt sem tudja, hogy egyáltalán vannak különbségek. Azt hiszik, minden kockázattal jár... és meg is fizetik az árát. Az évek múlásával, ahogyan egyre több tapasztalatot és ismeretet szereztek, és egyre otthonosabban mozogtok majd a négyszög jobb felén, élesebb lesz a szemetek, és meglátjátok majd, amit a bal térfélen nem vesznek észre az emberek. Megértitek majd, miért a lehető legkockázatosabb dolog biztonságra törekedni, és elkerülni a kockázatot. Kialakítjátok majd saját pénzügyi látásmódotokat, és nem kell mások véleményére támaszkodnotok csak azért, mert az illetők bankárok, brókerek, könyvelők vagy egyéb nagyra becsült szakmában dolgoznak.

A saját szemetekkel fogtok látni, és észreveszitek a különbséget a pénzügyi tények és a pénzügyi vélemények között. Jó nap volt. Mondhatnám, ez volt az egyik legemlékezetesebb tanítása gazdag apámnak. Azért tetszett annyira, mert felnyitotta a szememet valami olyasmire, amire csak a gondolkodás vezethetett rá.

A számok csökkentik a kockázatot

Gazdag apám egyszerű tanításai nélkül aligha válthattam volna valóra a szenvedélyemet és hozhattam volna létre álmaim oktatási rendszerét. Ha ő nem veri a fejembe a pénzügyi műveltséget és precízséget, biztosan nem tudtam volna olyan bölcsen befektetni kevéske pénzemet, hogy igazán nagy nyereséget hozzon. Sosem felejtettem el; minél nagyobb szabású a terv, és minél gyorsabban akarunk sikert elérni, annál nagyobb szükség van a pontosságra. Ha lassanként akarunk meggazdagodni, vagy egész életünkben gürcölni akarunk, és másra hagyjuk pénzünk kezelését, nem kell olyan precíznek lennünk. Minél hamarabb szeretnénk azonban vagyonhoz jutni, annál precízebben kell bánnunk a számokkal. Szerencsére, a technikai fejlődésnek és az új termékeknek hála, ma már sokkal könnyebb megtanulni egy saját rendszer kialakításához szükséges készségeket, és elsajátítani a pénzügyi alapműveltséget.

Haladhatunk gyorsan... de nem rövidíthetjük le az utat.

"Ha kevesebb adót akarunk fizetni, vegyünk nagyobb házat és vele együtt még nagyobb adósságot a nyakunkba, akkor leírhatunk valamennyit az adónkból."

"Az ember háza a legnagyobb befektetése."

"Amit ma megvehetsz, ne halaszd holnapra, mert az árak egyre feljebb mennek."

"Gazdagodjunk meg lassanként!"

"Vigyük lejjebb anyagi igényeinket!"

Ha rászánjuk az időt, hogy megtanuljuk a négyszög jobb felén szükséges készségeket, a fenti állítások egyszeriben elvesztik értelmüket. Megtehetünk bármit, haladhatunk az úton bármilyen eszeveszett sebességgel, annyit kereshetünk, amennyit nem szégyellünk, de meg kell fizetnünk az árát. Gyorsíthatjuk a tempót, de ne feledjük: nem rövidíthetjük le az utat. Ez a könyv nem ad válaszokat. Ez a könyv csupán más szempontból világítja meg a pénzügyi kihívásokat és célkitűzéseket. Egyik szempont sem jobb a másiknál; mindössze ésszerű dolog több felől szemlélni a dolgokat. A következő fejezeteket olvasva talán önök előtt is más megvilágításban tűnnek majd fel az anyagiak, a vállalkozások világa és az élet, mint ahogyan eddig megszokták.

8. fejezet

Hogyan gazdagodjunk meg?

Amikor megkérdezik, hogyan tanultam meg a meggazdagodás módszerét, azt felelem: "Úgy, hogy Monopolyztam gyerekkoromban." Vannak, akik azt hiszik, viccelek, egyesek még csattanót is várnak a mondat végén. Pedig nem tréfálok. A meggazdagodás képlete a Monopoly játékban nagyon egyszerűen érvényesül, és ugyanúgy működik a való életben is.

Négy zöld ház... egy piros szálloda

Emlékezzünk csak vissza rá, mi a vagyonszerzés titka a Monopoly ban! Egyszerűen veszünk négy zöld házikót, és ha megvan, becseréljük őket egy píros szállodára. Mindössze ennyi a titok, és feleségemmel ugyanezt a technikát alkalmaztuk mi is a befektetéseinknél. Amikor az ingatlanpiac nagyon rossz volt, annyi kis házat vásároltunk, amennyire csak futotta a pénzünkből. Amikor azután fellendült a piac, eladtuk a négy zöld házat, és vettünk érte egy nagy, piros szállodát. Azóta többé nem kell dolgoznunk, mert a nagy, piros szállodából, a társasházakból és kis raktárépületekből befolyik annyi készpénz, ami fedezi megélhetési költségeinket.

Hamburgerre is igaz

Aki nem szereti az ingatlant, gyárthat hamburgert, alapíthat cégeket hamburgerkészítésre, és létrehozhat franchise-t. Meglátják, néhány éven belül a növekvő készpénzáramlás több pénzt hoz majd a konyhára, mint amennyit el tudnak költeni. A valóságban ilyen egyszerű a nem mindennapi gazdagsághoz vezető út. Más szóval, a magas technikai fejlettség korában a vagyonhoz jutás elvei továbbra is egyszerűek maradtak, semmit sem bonyolódtak. Mondhatnám, csak józan paraszti észt igényelnek. Sajnos azonban, ha pénzről van szó, az emberek gondolkodására nem jellemző a józanság. Például, szerintem semmi értelme az adókedvezménynek, ha az ember cserébe pénzt veszít, és egész életében adósságokat kell törlesztenie. Értelmetlen dolog eszköznek nevezni a házunkat, amely a valóságban forrás, és naponta húzza ki zsebünkből a pénzt. Az olyan kormányzatban sem látok nagy fantáziát, mely több pénzt költ, mint amennyit az adóztatásból összeszed. Végül, nem túl okos dolog iskoláztatni egy gyereket abban a reményben, hogy majd jó állást kap, miközben semmit nem tanítunk meg neki a pénzről.

A gazdagok példáját követni könnyű

A gazdagok példáját követni könnyű. Azért lehetett oly sok vagyonos ember kifejezetten rossz tanuló az iskolában, mert a vagyonszerzés szabályai egyáltalán nem bonyolultak. A meggazdagodáshoz nem kell iskola. A tennivalókat bárki megérti.

Ajánlom mindenkinek Napoleon Hill klasszikus, Think and Grow Rich című könyvét. Én fiatalkoromban olvastam, és jelentősen befolyásolta az életutamat. Igazság szerint gazdag apám adta először a kezembe több hasonló könyv társaságában. Jó oka van, hogy a könyv címe "Gondolkozz és gazdagodj", nem pedig "Dolgozz sokat, és gazdagodj" vagy "Szerezz állást, és gazdagodj". Az igazság az, hogy a sokat dolgozó emberek többnyire nem lesznek gazdagok. Ha gazdagok akarunk lenni, leginkább "gondolkodnunk" kell. Méghozzá önállóan kell gondolkodnunk, nem pedig birkanyáj módjára követnünk a tömeget. Véleményem szerint a gazdagok sokat köszönhetnek annak, hogy a nagy átlagtól eltérően gondolkodnak. Ha azt tesszük, amit mindenki más, azt is kapjuk, amit mindenki más. Ez pedig a legtöbbek esetében hosszú évekig tartó kemény munka, igazságtalan adóztatás és adósságok törlesztése egy életen át.

Amikor megkérdezik tőlem: "Mit tegyek, hogy átlépjek a négyszög bal feléről a jobbra?", a válaszom a következő: "Nem azon kell változtatnia, amit csinál. Legelőször is a gondolkodásmódját kell átalakítania. Vagyis azt kell átértékelnie, kivé akar válni, hogy azt tegye, amit tennie kell."

Olyan ember akar lenni, aki elgondolja, hogy vesz négy zöld házikót, majd egy nagy, piros szállodára váltja? Vagy olyan ember akar lenni, aki szerint négy zöld házikót venni, majd egy nagy, piros szállodára váltani túlságosan nehéz dolog.

Évekkel ezelőtt nekem is meg kellett tanulnom a célkitűzés mesterségét. Ez az 1970-es évek közepe táján volt, és szavamra mondom, nem hittem volna, hogy mindez 150 dolláromba, valamint egy csodás szombati és vasárnapi napomba fog kerülni. Sokkal szívesebben mentem volna szörfözni. Ehelyett fizettem valakinek azért, hogy megtanítsa, hogyan kell célokat tűzni magunk elé. Többször majdnem felálltam és otthagytam a tanfolyamot, de ma már tudom, hogy az ott tanultak segítettek hozzá, hogy megvalósítsam életcélomat. Az oktató a következő három szót írta fel a táblára:

LENNI-TENNI-BIRTOKOLNI

Ezek után azt mondta: "A célok a három szó közül a "birtokolni"-t jelentik. Olyan célokra gondolok, mint hogy szép testet, tökéletes kapcsolatot, dollármilliókat, kitűnő egészségi állapotot vagy hírnevet akarunk. Miután megfogalmaztuk a célt, hogy mit szeretnénk birtokolni, elkezdjük sorra venni, hogy mindezért mit kell "tennünk". Ezért van a legtöbb embernek "tennivalók" című listája. Megfogalmazzák maguknak a célokat, azután elkezdik "tenni", amit kell."

Az előadó első példája a szép test volt. "A legtöbb ember, ha szép testet akar, általában fogyókúrázni kezd, majd testedzésbe fog. Ezt néhány hétig bírja, azután visszazökken a régi kerékvágásba, azaz visszatér a sültkrumplihoz és a pizzához, az edzések helyett pedig tévén nézi a baseball-közvetítéseket. Ez arra példa, hogy előbbre való a "tenni" mint a "lenni".

"Nem a fogyókúra számít. Az számít, kivé kell válnunk ahhoz, hogy betartsuk a diétát. Mégis évente több millióan keresik a tökéletes fogyókúrareceptet, amellyel biztosan lefogynak. Arra koncentrálnak, mit kell tenniük, nem arra, hogy kivé kell lenniük. A fogyókúra mit sem ér, ha nem változik meg a gondolkodásmódunk."

Az előadó következő példája a golf volt: "Sokan új golfütőket vásárolnak abban a reményben, hogy attól majd javul a játéktechnikájuk. Teszik ezt ahelyett, hogy inkább elsajátítanák egy profi golfozó hozzáállását, gondolkodásmódját és hitrendszerét. Egy gyenge golfozó a legmenőbb golfütővel is gyenge golfozó marad."

Azután a befektetésekre fordította a szót: "Sokan azt hiszik, hogy ha részvényeket vagy befektetési jegyeket vásárolnak, attól majd meggazdagszanak. Nos, attól, hogy egyszerűen részvényeket, befektetési jegyeket, ingatlant vagy kötvényeket vásárolunk, még korántsem leszünk gazdagok. Az anyagi sikert csupán az garantálja, ha úgy viselkedünk, mint az igazi befektetők. A vesztes beállítottságú ember mindig is vesztes lesz, mindegy, hogy részvényeket, kötvényeket, ingatlant vagy befektetési jegyeket vesz-e."

Majd a tökéletes társ megtalálásának példája következett: "Sokan szórakozóhelyeken, a munkahelyükön vagy a templomukban igyekeznek megtalálni a tökéletes társat, akiről mindig is álmodtak. A következőt "teszik". Azt "teszik", hogy elmennek valahová, és keresik "az igazit", ahelyett hogy maguk iparkodnának "az igaziak lenni"."

Íme egy példa kapcsolatokra: "A házasságban sokan megpróbálják megváltoztatni a párjukat; ettől várják a házasság javulását. Ahelyett, hogy a társunkon akarnánk változtatni, ami gyakran veszekedéshez vezet, sokkal jobb, ha először magunkat változtatjuk meg — mondta az előadó. — Ne a másikat akarjuk megmásítani; változtassunk a róla szóló saját gondolatainkon."

Miközben az oktató a kapcsolatokról beszélt, eszembe jutott sok ember, akikkel az évek során találkoztam; mind azon voltak, hogy "megváltoztassák a világot", de végül semmit sem értek el. Mindenki mást meg akartak változtatni, csak saját magukat nem.

A pénzre a következő példát hozta: "Amikor pénzről van szó, sokan azt akarják "tenni", amit a gazdagok "tesznek", és "birtokolni" akarják, amit a gazdagok "birtokolnak". Ezért aztán vesznek egy flancos házat, egy flancos autót, és a gyerekeiket olyan iskolákban taníttatják, ahová a gazdagok csemetéi járnak. Mindezzel csupán azt érik el, hogy továbbra is "tenni" kénytelenek, azaz többet dolgozni, és mindössze nagyobb adósságokat "birtokolnak", amitől azután megint csak "tenniük" kell, azaz még többet kell dolgozniuk... ez pedig már nem az, amit az igazán gazdagok tesznek."

Egyetértően bólintottam a hátsó sorban. Gazdag apám másképpen fogalmazta meg nekem nagyjából ugyanezt: "Az emberek azt hiszik, hogy ha keményen dolgoznak a pénzért, azután megveszik maguknak azokat a javakat, melyektől gazdagnak látszanak, akkor valóban meg is gazdagszanak. A legtöbb esetben ez nem igaz. Csak annyi történik, hogy jól elfáradnak. Ez az, amit úgy hívunk, "lépést kell tartani a szomszéddal", de ha jól megfigyeljük, észrevesszük, hogy a szomszéd milyen kimerült."

Azon a bizonyos hétvégi tanfolyamon sok minden megvilágosodott előttem, amit valaha gazdag apámtól tanultam. Ő éveken át szerényen élt. Nem azért dolgozott annyit, hogy kifizesse a számláit, hanem azért, hogy eszközöket halmozzon fel. Külső megjelenésében nem különbözött az utca emberétől. Furgont vezetett, nem drága autót. Azután, amikor a 30-as éveinek vége felé járt, egyszer csak a tömeg feje fölé emelkedett pénzügyi birodalmával. Az emberek akkor vették ezt észre, amikor hirtelen megvette Hawaii egyik legelőkelőbb ingatlanát. Miután a neve bekerült az újságba, végre mindenki észbe kapott, hogy ez a csendes, közvetlen modorú ember számos cég és egy sereg méregdrága ingatlan tulajdonosa, és amikor megszólal, a bankárok tisztelettel hallgatnak a szavára. Kevesen látták szerény otthonát. Amikor már dőlt hozzá a készpénz, amit az eszközei - 73 -

ontottak, vásárolt a családjának egy nagy házat. Nem vett fel kölcsönt. Készpénzben fizette ki. Miután elvégeztem a célkitűzésről szóló tanfolyamot, rádöbbentem, hogy milyen sokan "teszik", amit szerintük a gazdagok tesznek, és megpróbálják "birtokolni", amit a gazdagok birtokolnak. Gyakran nagy házakat vesznek és befektetnek a tőzsdén, mert azt hiszik, ez az, amit a gazdagok "tesznek". Gazdag apám ezzel szemben azt tanította, hogy ha az ember gondolatai és hiedelmei a szegények vagy a középosztály gondolatait, illetve hiedelmeit tükrözik, de úgy tesz, mint a gazdagok, csak azt birtokolhatja, amit a szegények vagy a középosztály. A "lenni-tenni-birtokolni" hármas végre elkezdett előttem világossá válni.

A CASHFLOW-négyszög lényege a "lenni"... nem a "tenni"

A négyszög bal feléről a jobb felére való átlépésnél fontos, hogy mit "teszünk", de még sokkal fontosabb, hogy kik "vagyunk".

A "C-k és "B"-k nem annyira attól mások, amit tesznek, sokkal inkább attól, ahogyan "gondolkodnak". Attól, amilyen személyiségük magva, vagyis akik "lenni" tudnak. Szerencsére gondolkodásunk átalakítása nem kerül sokba. Sőt, teljesen ingyenes. Sajnos azonban néha nagyon nehéz megválni azoktól a belénk gyökerezett gondolatoktól, melyeket az egymást követő nemzedékek változatlanul örökítettek át egymásnak, vagy a barátainktól, a munkahelyünkön vagy az iskolában tanultunk. De azért nem lehetetlen. Éppen erről szól ez a könyv. Nem útmutató, mely megmondja, "mit kell tennünk", hogy elérjük az anyagi függetlenséget. Nem tájékoztat arról, milyen részvényeket érdemes venni, vagy melyik befektetési alap a legbiztonságosabb. Ez a könyv elsősorban a gondolkodásunkat erősíti meg (lenni), hogy azután úgy cselekedhessünk (tenni), hogy megvalósítsuk az anyagi függetlenséget (birtokolni).

Az "A"-k biztonságra törekszenek

Azok az emberek, akik az "A" negyedben szerzik a megélhetésüket, általánosságban nagyra értékelik a biztonságot, ha pénzről van szó. Sokszor igaz rájuk, hogy a pénz kevésbé fontos számukra, mint a biztonság. Lehet, hogy életük egyéb területein nagy kockázatokat vállalnak, például esetleg ejtőernyőznek, de a pénzzel kapcsolatban nem így van.

Az "E"-k a tökéletességre törekszenek

Ez megint csak általánosítás. Mégis, sokszor megfigyeltem a "csináld magad" szellemet azoknál a jelenleg az "E" negyedben dolgozó embereknél, akik át szeretnének lépni a négyszög jobb felére. Azért szeretik "maguk csinálni" a dolgokat, mert gyakran biztosak akarnak lenni benne, hogy "minőségi" munkát adnak ki a kezükből. Mivel pedig nehezen találnak olyasvalakit, aki "jól" végzi a munkát, csak magukban bíznak.

Sok "E" valójában az "irányítás" miatt aggódik. Mindig a helyzet magaslatán akarnak állni. Gyűlölnek hibázni. Amit pedig még ennél is jobban gyűlölnek, az az, ha másvalaki hibázik, és ezzel őket tűnteti fel rossz színben. Éppen ez teszi őket kiváló "E"-kké, és éppen ezért bízunk rájuk bizonyos munkákat. Mindannyian azt akarjuk, hogy a fogorvosunk a tökélyre törekedjen. Azt akarjuk, hogy az ügyvédünk tökélyre törekedjen. Azt akarjuk, hogy az agysebészünk tökélyre törekedjen. Azt akarjuk, hogy az építészünk tökélyre törekedjen. Hiszen ezért fizetjük őket. Ez az ő erősségük... és egyben a gyengéjük is.

Érzelmi intelligencia

Emberi lénynek lenni jórészt abból áll, hogy az ember emberies. Az emberiességre pedig jellemzők az érzelmek. Mindannyiunknak egyforma érzelmei vannak. Mindnyájan érzünk félelmet, szomorúságot, dühöt, szeretetet, gyűlöletet, csalódottságot, örömöt, boldogságot és még sok minden mást. Ahogyan az érzelmeinket kezeljük, az viszont már egyedi.

Mindannyian félünk, amikor pénzt kockáztatunk... a gazdagok sem kivételek. A különbség abban rejlik, miként kezeljük a félelmünket. Sokakban a félelem a következő gondolatot váltja ki: "Játsszunk biztonságosan! Ne vállaljunk kockázatot!"

Mások, különös tekintettel a négyszög jobb felén elhelyezkedőkre, a félelem hatására ezt gondolják: "Játsszunk okosan! Tanuljuk meg kezelni a kockázatot!"

Az érzelmek ugyanazok, de a gondolatok mások... más a "lenni"... más a "tenni"... más a "birtokolni".

Félelem a pénz elvesztésétől

Szerintem az emberek anyagi problémáinak hátterében elsősorban a pénz elvesztésétől való félelem áll. Ez a félelem okozza, hogy túlságosan is előtérbe helyezik a biztonságot, vagy mindent aggályosan túlbiztosítanak, vagy odaadják a pénzüket egy szakembernek tartott illetőnek, majd bíznak és imádkoznak, hogy legyen pénzük, amikor szükségük van rá.

Aki a félelem börtönében sínylődik valamelyik negyed foglyaként, annak azt javaslom, olvassa el Daniel Goleman könyvét, az Érzelmi intelligenciát. Goleman feltárja azt az ősrégi rejtélyt, mi az oka, hogy az iskolában kitűnő teljesítményeket nyújtó emberek nem mindig állják meg a helyüket a világban pénzügyi téren. A válasz, hogy az érzelmi intelligencia (EQ) erőteljesebb, mint az értelmi (IQ). Ezért élnek jobban a hibákat elkövető, azután ismét magukra találó emberek azoknál, akik azt tanulták, hogy nem szabad hibázni, mert félnek a kockázattól. Sok ember elvégzi az iskolát, de érzelmileg nem készül fel a kockázatvállalásra — különösen a pénzügyi kockázatvállalásra nem. A tanárok többnyire azért nem gazdagok, mert egyfajta "büntessük meg, aki hibázik" környezetben dolgoznak, és sokszor ők maguk is félnek hibákat elkövetni. Ha azonban el akarjuk érni az anyagi függetlenséget, meg kell tanulnunk, hogyan hibázzunk, és hogyan kezeljük a kockázatot.

Ha az ember egész életében retteg tőle, hogy pénzt veszít, és nem mer másképpen csinálni valamit, mint a tömeg, akkor szinte biztosan nem fog meggazdagodni — még akkor sem, ha az nem áll többől, mint venni négy zöld házat, majd beváltani egy nagy, piros szállodára.

Az érzelmi intelligencia (EQ) erősebb

Miután elolvastam Goleman könyvét, rájöttem, hogy a pénzügyi intelligencia 90 százalékban érzelmi intelligencia, és mindössze 10 százalékban a pénzügyekről vagy a pénzről szóló technikai ismeret. Goleman idézi Rotterdami Erasmust, a XVI. századi humanista bölcselőt, aki szatirikus eszmefuttatást írt az értelem és az érzelem közötti állandó feszültségről. Írásában 24:1 arányban határozza meg az érzelmes és az értelmes agy hányadát. Más szavakkal: amikor az indulatok magasra csapnak, az érzelmeink 24-szer erősebbek a racionális gondolkodásunknál. Nos, nem tudom, hogy ez az arány valóban ekkora-e, de mindenképpen hasznos tájékoztatást nyújt az érzelmi alapú és a racionális gondolkodás egymáshoz való viszonyáról.

24:1

Érzelmes agy : Értelmes agy

Minden emberi lény átélte már, hogy bizonyos események hatására az érzelmei háttérbe szorították racionális gondolatait. Biztos vagyok benne, hogy sokunkkal előfordultak a következő dolgok:

1. Haragunkban olyasmit mondtunk, amit később megbántunk.

2. Olyan személyhez vonzódtunk, akiről tudtuk, hogy rossz hatással lesz ránk... mégis kapcsolatot tartottunk fenn vele, sőt, ami még rosszabb, hozzá is mentünk feleségül.

3. Sírtunk, vagy láttunk valakit vigasztalhatatlanul sírni egy szeretett személy elvesztése miatt.

4. Szándékosan megbántottunk valakit, akit szerettünk, mert megsértődtünk.

5. Kétségbe estünk, és hosszú ideig nem tudtuk túltenni magunkat a bánatunkon.

Itt csupán néhány példát mutattam be arra, amikor az érzelmeink erősebbek a racionális gondolkodásunknál.

Előfordul, hogy az érzelmek aránya több, mint 24:1; ilyenkor beszélünk

1. függőségről, amilyen a kényszeres evés, dohányzás, szexualitás, vásárlás, kábítószer-fogyasztás.

2. fóbiákról, amilyen a kígyóktól, a magasságtól, a szűk helyektől, a sötétségtől és az idegenektől való félelem.

Ezeket és más viselkedési formákat gyakran 100 százalékig az érzelmek irányítják. A racionális gondolatoknak vajmi kevés hatalmuk van az érzelmek felett, amikor olyan erős érzelmi indíttatású dologról van szó, mint a függőség vagy a fóbiák.

Kígyófóbia

A repülőiskolában volt egy évfolyamtársam, aki rettegett a kígyóktól. Az egyik órán a tanárunk arról beszélt, hogyan éljünk meg a vadonban, ha lelövik a gépünket. Szemléltetőeszköz gyanánt behozott egy ártalmatlan kerti kígyót, hogy megmutassa, hogyan kell megenni. Barátom, aki felnőtt ember volt, felugrott és kirohant a teremből. Nem tudott uralkodni magán. Amúgy is undorodott a kígyóktól, de az a gondolat, hogy még meg is egye, már túlontúl sok volt neki érzelmileg.

Pénzfóbia

Láttam embereket, akik ugyanígy viselkedtek, ha pénzt kellett kockáztatniuk. Ahelyett, hogy tájékozódtak volna a befektetésről, felpattantak és kirohantak a teremből. A pénzzel kapcsolatosan sok mély, érzelmi fóbia létezik — túlságosan is sok ahhoz, hogy mindet felsoroljam. Bennem is munkálnak ilyenek. Önökben is munkálnak ilyenek. Mindannyiunkban munkálnak ilyenek. Miért? Mert akár tetszik, akár nem, a pénz érzelmi téma, és a legtöbb ember nem tud logikusan gondolkodni felőle. Ha nem hiszik, hogy a pénz érzelmi ügy, gondoljanak csak a tőzsdére. A legtöbb piacon nem érvényesül a logika... csak két érzelem: a mohóság és a félelem. Vagy figyeljék meg, hogyan ülnek be az emberek az új autójukba, és hogyan lélegzik be a bőrülések illatát. Az eladónak mindössze a fülükbe kell suttognia a mágikus szavakat: "Alacsony első részlet, kedvező részletfizetési feltételek", és máris oda a logika.

Az érzelmi alapú gondolatok logikusnak hangzanak

Az érzelmi alapú gondolatokkal az a baj, hogy logikusnak hangzanak. Ha egy az "A" negyedben tevékenykedő ember fél, a következő logikus gondolat merül fel benne: "Játssz okosan, ne vállalj kockázatot!" Egy a "B" negyedben tevékenykedő ember számára ez a gondolat nem hangzik logikusnak. Az "E" negyedhez tartozók számára logikusnak tűnik a következő gondolat, ha arról van szó, hogy másokra bízzák a megfelelő színvonalú munka ellátását: "Inkább én magam csinálom meg." Ezért van, hogy olyan sok "E" típusú vállalkozás családi vállalkozás formájában üzemel. A bizalom náluk nagy szerepet játszik. Számukra "a vér minden bizonnyal sűrűbb a víznél". Tehát más negyedek... más logika... más gondolatok... más cselekedetek... más tulajdon... egyforma érzelmek. Az érzelmeink tesznek minket emberi lényekké, és ha felismerjük, hogy vannak érzelmeink, az nagyon is emberi dolog. Tetteinket az határozza meg, hogy egyénileg miként reagálunk az érzelmeinkre.

Nincs kedvem

Ha valaki a "nincs kedvem" vagy az "úgy érzem" kifejezést használja társalgása során, könnyen elárulja, hogy érzelmileg gondolkodik és nem racionálisan. Sok érzelmileg befolyásolt ember például gyakran mond ilyesmit: "Nincs kedvem ma edzésre menni." Logikusan tudják, hogy edzeniük kellene. Sok anyagi gondokkal küszködő ember képtelen uralkodni az érzelmein, vagyis hagyja, hogy gondolkodását az érzelmei irányítsák. Ilyen mondatokat lehet tőlük hallani: "Nincs kedvem a befektetésekről tanulni. Túl sok gonddal jár." "Úgy érzem, a befektetés nem az én asztalom." "Nincs kedvem a barátaimmal üzleti ügyekről beszélgetni." "Gyűlölöm azt az érzést, amikor visszautasítanak."

Szülő — gyermek — felnőtt

A fenti gondolatokat elsősorban az érzelmek szülték, nem az értelem. A népszerű pszichológiában ugyanezzel a szóhasználattal zajlanak a szülők és gyerekek közötti csatározások. A szülő rendszerint mindenre azt mondja, "kell". Például így utasíthatja a gyerekét: "Meg kell csinálnod a házi feladatodat". A gyerek ezzel szemben "érzelmekre" hivatkozik. A házi feladattal kapcsolatban például így replikázhat: "De semmi kedvem megcsinálni."

Pénzügyi téren a bennünk élő szülő csendben így szólna: "Több pénzt kell megtakarítanod." A gyermek viszont így felelne rá: "De sokkal nagyobb kedvem van nyaralni menni. A hitelkártyám terhére befizetem a nyaralást."

Mikor vagyunk felnőttek?

Ha átlépünk a négyszög bal feléről a jobb felére, felnőtté kell válnunk. Pénzügyileg mindnyájunknak fel kell nőnie. Ahelyett, hogy akár szülő, akár gyerek szerepet alakítanánk, felnőttként kell tekintenünk a pénzre, a munkára, a befektetésekre. Felnőttnek lenni annyit jelent, hogy tudjuk, mi az, amit tennünk kell, és meg is tesszük, még akkor is, ha esetleg nincs hozzá kedvünk.

Belső párbeszédek

Azok számára, akik fontolóra vették, hogy átlépnek a négyszög bal feléről a jobbra, belső párbeszédük tudatosítása fontos része a folyamatnak. Ne feledkezzünk meg róla, mit javasol az egyik alapmű: "Gondolkozz és gazdagodj". A folyamatnak lényeges része, hogy mindig éberen figyeljük gondolatainkat, a bennünk zajló párbeszédet, és tartsuk szem előtt, hogy ami az egyik negyedben logikusnak hat, az a másik negyedben nem feltétlenül az. Az állás és az anyagi vagy munkahelyi biztonság feladása az anyagi függetlenség érdekében elsősorban a gondolkodás megváltozásának eredménye. E folyamatban az ember mindent elkövet, hogy felismerje, mely gondolatai érzelmi alapúak és melyek logikusak. Ha uralni tudjuk az érzelmeinket és a logika alapján cselekszünk, jó eséllyel nézünk elébe sikeres utazásnak. Nem számít, ki mit mond odakinn, a leglényegesebb párbeszéd az, amelyet önmagunkkal folytatunk.

Amikor Kim és én ideiglenesen hajléktalan sorba jutottunk, és anyagi bizonytalanságban éltünk, érzelmeink eluralkodtak rajtunk. Sokszor tisztán érzelmi alapon beszéltünk, noha logikusnak tűnt, amit mondtunk. Az érzelmeink ugyanazt a tanácsot adták, mint a barátaink: "Játsszatok biztonságosan! Szerezzetek biztos állást, és élvezzétek az életet!"

Mégis mindketten egyetértettünk abban, hogy értelmesebb dolog a függetlenségre törekedni, mint a biztonságra. Amikor az anyagi függetlenség mellett döntöttünk, tudtuk, hogy olyan biztonságot érünk el, melyet semmilyen állás nem nyújthat. Ez értelmes gondolatnak tűnt. Igen ám, de az érzelmi alapú gondolatok az utunkba álltak. Olyan gondolatok, melyek első látásra logikusnak tűntek ugyan, de hosszú távon értelmetlennek bizonyultak. Szerencsére, amint sikerült egyszer fölébük kerekedni, nem zakatoltak többé a fejünkben, és új, vágyott gondolataink valósággá váltak. — Ezek a "C" és a "B" negyed gondolatai voltak.

Ma már megértem, milyen érzelmek motiválnak valakit, amikor azt mondja:

"Nem tudok kockázatot vállalni. Gondolnom kell a családomra. Biztos állásra van szükségem." Vagy: "A pénzteremtéshez pénz kell. Ezért nem tudok befektetni."

Vagy: "Majd én magam megcsinálom."

Átérzem, mi rejlik a szavaik mögött, mert magam is jártam hasonló cipőben. De mivel jól ismerem a négyszög minden negyedét, és elértem az anyagi függetlenséget a "C" és "B" negyedben, bizton állíthatom, hogy az anyagi függetlenség sokkal nyugalmasabb és biztonságosabb gondolat.

Különbségek "A"-k és "C"-k között Az alapvető érzelmi értékek más-más felfogást eredményeznek. Egy cég tulajdonosa és az alkalmazottak közötti kommunikációs nehézségeket sokszor az érzelmi értékek különbözősége okozza. Az "A"-k és a "C"-k között mindig is volt ellentét, mert az egyik több fizetést akar, a másik több munkát. Ezért hallani oly gyakran: "Agyondolgozom magamat, és alulfizetnek." A másik részről ugyanakkor ez a panaszos kérdés hallik: "Mit csináljak, hogy több munkára és nagyobb hűségre sarkalljam őket anélkül, hogy többet kellene nekik fizetnem?"

Különbségek "C"-k és "B"-k között A cégek üzemeltetői és a befektetők, vagyis a részvényesek között szintén állandó a feszültség. Ez a "C"-k és a "B"-k közötti ellentét. Az egyik több pénzt akar, amely fölött rendelkezhet, a másik magasabb osztalékokat. Egy részvényesek számára tartott megbeszélésen a következők hangozhatnak el: Vállalatigazgatók: "Szükségünk van egy magánrepülőgépre, hogy üzletkötőink gyorsabban odaérjenek tárgyalásuk színhelyére,"

Befektetők: "Kevesebb üzletkötő kell. Akkor nem lesz szükség magánrepülőgépre."

Különbségek "E"-k és "C"-k között

Az üzleti tranzakciókban gyakran találkoztam rendkívül értelmes "E"-kel, ügyvédekkel például, akik sok millió dolláros üzletet hoztak össze a "C", azaz a cégtulajdonos számára. Miután sikerül nyélbe Ütnie a tranzakciót, az ügyvéd magában mérgelődik, mert míg a "C" milliókat keres, az "E" órabérért dolgozik.

Kettejük beszélgetése a következőképpen alakulhat:

Ügyvéd: "Mi csináltunk mindent, és ő zsebelte be az összes pénzt."

A "C": "Hány órát számlázott le nekünk ez a fickó? Ennyiért az egész ügyvédi irodát megvehettük volna."

Különbségek "A"-k és "B"-k között A következőkben vegyük szemügyre azt az esetet, amikor egy bankigazgató kölcsönt ad egy befektetőnek ingatlanvásárlásra. A befektető több százezer dollárt keres adómentesen, a bankár ezzel szemben erősen megadóztatott havi fizetésből él. Ez arra példa, amikor egy "A" tárgyal egy "B"-vel, és a dolog szintén érzelmi reakciókat válthat ki.

Az "A" ezt mondhatja: "Nézze meg az ember, kölcsönt adok neki, és azt se mondja, "köszönöm". Valószínűleg fogalma sincs róla, mennyit dolgoztunk miatta."

A "B" pedig ezt mondhatja: "Ezek aztán a kukacoskodók. Ennyi töménytelen papírmunka egy vacak kölcsön miatt."

Érzelmileg zavart házasságok

A leginkább érzelmileg zavart házasság, amit életemben láttam, egy olyan páré volt, ahol a feleség vérbeli "A" volt, és hitt a munkájában, továbbá a munkahelyi biztonságban. A férj ezzel szemben úgy költötte a pénzt, mint egy nagyban gondolkodó "B". Azt hitte magáról, ő a jövő Warren Buffetje, bár a valóságban "E" volt, jutalékos rendszerben dolgozó kereskedő, és a szíve mélyén szenvedélyes szerencsejátékos. Mindig a "gyors meggazdagodást" ígérő befektetést kereste. Buzgón tájékozódott minden új tőzsdei ajánlatról és offshore befektetési lehetőségről, ami szélsőségesen magas nyereséggel kecsegtetett, valamint lelkesen figyelte az opcióval lefoglalható ingatlanokat. Ez a pár még ma is együtt van, de igazán nem tudom, miért. Mindkét fél az őrületbe kergeti a másikat. Az egyik a kockázatra játszik, a másik gyűlöli a kockázatot. Ahány negyed, annyi alapérték.

Ha ön házas vagy tartós kapcsolatban él

Ha ön házas, vagy tartós kapcsolatban él, karikázza be azt a negyedet, amelyből jövedelmének zöme származik, majd azt, amelyikből a párja szerzi a jövedelme nagy részét. Ez azért fontos, mert sokszor problémákat okoz a párkapcsolatokban, ha az egyik fél nincs vele tisztában, hová tartozik a másik.

A gazdagok és az iskolázottak harca

Létezik még egy csatatér, melyről eddig nem beszéltem, itt az iskolázottak és a gazdagok nézetei ütköznek meg egymással. A különböző negyedekkel foglalkozó sok éves kutatómunkám során gyakran hallottam, amint bankárok, ügyvédek, könyvelők és hasonló képzettségű emberek halkan méltatlankodnak a bajuszuk alatt, hogy ők az iskolázott réteg, és mégis a náluk iskolázatlanabbak, tanulatlanabbak csinálják a nagy üzleteket. Ezt nevezem én az iskolázottak és a gazdagok csatájának, mely gyakran a négyszög bal és jobb felén lévők közötti különbségekről szól — azaz az "A"-k és "E"-k, valamint a "C"-k és "B"-k közötti ellentétekről. Ezzel nem azt akarom mondani, hogy a "C", illetve a "B" negyedhez tartozó emberek tanulatlanok — sokan közülük nagyon is azok —; de a "C"-kre és "B"-kre nem jellemző, hogy eminens tanulók lettek volna az iskolában, és sokuknak nincs diplomája, mint az ügyvédeknek, a könyvelőknek és az MBA fokozattal rendelkezőknek.

Akik olvasták a Gazdag papa, szegény papa című könyvemet, tudják, milyen küzdelemben állnak egymással az iskolázott emberek és a gazdagok. Magasan képzett, de szegény apám nagyon büszke volt rá, hogy olyan jó nevű felsőoktatási intézményekbe járt, mint a Stanford Egyetem és a Chicagói Egyetem. Gazdag apám ezzel szemben családi vállalkozásuk kedvéért abbahagyta az iskolát, amikor az apja meghalt. Így aztán sosem érettségizett le, viszont hatalmas vagyont halmozott fel. Ahogy felnőttem, és egyre nagyobb hatást tett rám gazdag, de iskolázatlan apám, tanult apám időnként megpróbálta megvédeni velem szemben saját álláspontját. Egyszer, körülbelül 16 éves koromban így fakadt ki: — Én jó nevű iskolákban szereztem diplomákat kitűnő minősítéssel. Mivel dicsekedhet a barátod apja?

Rövid hallgatás után halkan azt feleltem:

— Pénzzel és szabadidővel.

Több, mint szellemi váltás

Amint már korábban említettem, ahhoz, hogy a "C", illetve a "B" negyedben sikert érjünk el, nem elég a tárgyi tudás vagy a technikai ismeret. Gyakran alapvető, érzelmi alapú gondolkodásunk, érzéseink, hitünk és hozzáállásunk megváltoztatására van szükség. Ne feledjük: LENNI-TENNI-BIRTOKOLNI

A gazdagok módszere viszonylag egyszerű. A különbség a "lenni", ami a gondolkodásukban, de legtisztábban önmagukkal folytatott belső párbeszédeikben nyilvánul meg. Ezért tiltotta meg gazdag apám, hogy ilyeneket mondjak:

"Nem engedhetem meg magamnak."

"Nem tudom megtenni."

"Játsszunk biztonságosan!"

"Ne veszítsünk pénzt!"

"Mi lesz, ha belebukom, és soha többé nem rázódom helyre?"

Azért tiltotta meg nekem a fenti mondatok használatát, mert mélyen hitt benne, hogy a szavak az ember leghatalmasabb eszközei. Amit az ember kimond, az megvalósul. Gyakran idézte a Bibliát, noha nem volt túlzottan vallásos: "És az ige testté lett, s közöttünk lakozott."

Gazdag apám szentül hitte, hogy amit lényünk legbensőbb rétegében magunknak mondunk, az valósággá lesz. Ezért gondolom, hogy az anyagi gondokkal küzdő emberek érzelmei gyakran felülkerekednek a józan eszükön, és átveszik életük irányítását. Ha nem tanuljuk meg kordában tartani érzelmileg befolyásolt gondolatainkat, az ige testet ölt. Például a következő ige:

"Sosem leszek gazdag."

"Ez az ötlet nem fog működni."

"Ez nekem túl drága."

Ha ezek érzelmi indíttatású gondolatok, nagy a hatalmuk. Szerencsére meg lehet őket változtatni új barátok, új gondolatok és egy kis időráfordítás segítségével.

Azok az emberek, akik nem tudnak uralkodni a vesztéstől való félelmükön, soha ne fektessenek be önállóan. Jobban teszik, ha ezt a feladatot szakemberre bízzák, és nem szólnak bele annak munkájába. Érdemes megjegyezni, hogy számos szakember félelem nélkül cselekszik, amikor mások pénzét fekteti be, és hatalmas nyereséget képes produkálni. Ha azonban a saját pénzét kell befektetnie vagy kockáztatnia, túlságosan elhatalmasodik rajta a vesztéstől való félelem, és végül veszít. Ilyenkor ugyanis az érzelmeivel gondolkodik, nem az eszével. Találkoztam olyanokkal is, akik be tudják fektetni a saját pénzüket, és állandóan nyernek, de elveszítik a nyugalmukat, amikor más kéri őket erre. A pénzszerzés és a pénzvesztés érzelmi dolog. Gazdag apám megtanította nekem, hogyan kezeljem mindkettőt: "Ha sikeres akarsz lenni mint befektető vagy cégtulajdonos, érzelmileg semlegesnek kell maradnod akár nyersz, akár vesztesz. A nyerés és a vesztés hozzátartoznak a játékhoz."

Otthagyni a biztos állást

Barátomnak, Mike-nak volt egy saját rendszere. Apja építette fel neki. Nekem nem volt ilyen szerencsém. Tudtam, hogy egy napon majd fel kell adnom a kényelmemet és a biztos fészkemet, hogy elkezdjem kiépíteni a magam rendszerét. 1978-ban felmondtam biztos állásomat a Xeroxnál, és elszántam magam a nehéz lépésre: kiléptem a szociális hálóból. A fejemben csak úgy lüktettek a félelem és a kétség hangjai. Szinte megbénított a rettegés, amikor felmondó nyilatkozatomat aláírtam, felvettem az utolsó fizetésemet, és kisétáltam az ajtón. Önromboló gondolatok és érzések egész sora cikázott bennem. Oly hangosan és oly mély meggyőződéssel "ócsároltam" magamat, hogy semmi mást nem hallottam tőle. A vicc az volt az egészben, hogy a legtöbb munkatársam is azt állította: "Vissza fog jönni. Soha nem fog neki sikerülni!"

Sajnos én is ugyanezt mondogattam magamnak. Az önmagamban való kételkedés hangjai évekig kísértettek, egészen addig, amíg a feleségem és én végre sikeresek lettünk a "C" és a "B" negyedben. Még ma is hallom azokat a szavakat; de most már kevesebb hitelt adok nekik. Miközben próbáltam együtt élni a kétséggel, megtanultam más szavakat használni, olyanokat, amelyek személyes bátorítást adnak, mint például a következő: "Nyugodj meg, maradj nyitott, ne add fel, kérj útmutatást olyantól, aki már bejárta azt az utat, amelyen most te jársz, bízzál, és ne veszítsd el egy magasabb erőbe vetett hitedet, mely a legjobbat akarja neked."

Megtanultam ezeket a bátorító szavakat használni önmagammal szemben, bár lényem egy része továbbra is félt. Tudtam, hogy az első próbálkozás során kevés esélyem van a sikerre. Mégis, a pozitív emberi érzések, a bizalom, a hit, a bátorság és a jó barátok segítettek előrehaladni az úton. Tudtam, hogy kockázatot kell vállalnom. Azt is tudtam, hogy a kockázat hibalehetőségeket rejt, a hibák viszont elvezetnek a bölcsességhez és a tudáshoz, s belőlem mindkettő hiányzott. Kudarcélményként éltem volna meg, ha hagyom a félelmet felülkerekedni, ezért aztán haladtam tovább előre a bizonytalan úton. Gazdag apám eszembe véste, hogy "a kudarc a siker része".

Belső utazás

Egyik negyedből a másikba egy belső utazás során juthatunk el. Egyik alapvető hitrendszert és technikai készséghalmazt elhagyva egy másik alapvető hitrendszerhez és technikai készséghalmazhoz jutunk. A folyamat ahhoz hasonlít, amikor megtanulunk biciklizni. Eleinte sokszor leesünk. Ezt gyakran nyomasztónak érezzük, és zavarban vagyunk, különösen, ha a barátaink szeme láttára történik. Egy idő után azonban már nem esünk le, és a biciklizés automatizmussá válik. Ha mégis leesünk, az lelkileg már nem nagy ügy, mert tudjuk, hogy felállunk, és már hajtunk is tovább. Ugyanez a folyamat játszódik le, amikor a biztos állást szorgalmazó érzelmi alapállásból átlépünk az anyagi függetlenségre koncentráló alapállásba. Miután a feleségem és én egyszer már megtettük az utazást, kevésbé féltünk a bukástól, mert bíztunk abban a képességünkben, hogy újra fel tudunk majd állni.

Bennem személy szerint két állítás tartotta a lelket. Az egyik gazdag apám tanácsa volt, melyet akkor kaptam tőle, amikor kis híján feladtam, és visszafordultam az úton: "Mindig feladhatod... akkor miért éppen most adnád fel?"

Ez a mondat erőt adott és megnyugtatott. Emlékeztetett rá, hogy már eljutottam félútig... akkor meg miért fordulnék vissza, ha ugyanakkora utat kellene megtennem hazáig, mint a négyszög másik feléig? Olyan ez, mintha Kolumbusz visszafordult volna az Atlanti óceán közepéről. A távolság mindkét irányban egyforma volt.

De azért ne feledjük: ahhoz is intelligencia kell, hogy tudjuk, mikor kell feladni. Sajnos túl gyakran találkozom emberekkel, akik makacsul erőltetnek egy projektet, melynek semmi esélye a sikerre. Mindazok számára, akik kockázatot vállalnak, ősrégi probléma, hogy helyesen meg tudjuk-e állapítani, mikor kell feladni, és mikor kell tovább menni. Az egyik lehetséges megoldás, hogy mentorokat keresünk, akik már korábban sikeresen végigjárták az utunkat, és tőlük kérünk tanácsot. Az tudja a legjobb útbaigazítást adni, aki már a túloldalon van. Vigyázzunk azonban az olyan emberek tanácsaival, akik csak könyvekből olvasták a negyedek közti átmenetet, és fizetik őket azért, hogy előadásokat tartsanak a témáról. A másik erőt adó állítás a következő volt: "Az óriások olykor-olykor megbotlanak s elesnek.

A férgek ezt sosem teszik,

Mert ők csak a földet túrják, s csúszva-mászva keresnek."

A legtöbb ember nem azért küzd anyagi gondokkal, mert nincs meg a megfelelő iskolai képzettsége, vagy mert nem eléggé szorgalmas, hanem azért, mert fél a vesztéstől. Ha a vesztéstől való félelem akadályozza őket, máris vesztettek.

A vesztesek a nyerő lapot dobják el, és a vesztes lapra licitálnak

A félelem, hogy vesztessé kell "lenni", befolyásolja mit "tesznek" az emberek különleges helyzetekben. Láttam olyanokat, akik megvettek egy részvényt 20 dolláros áron, majd eladták, amikor az árfolyam elérte a 30 dollárt, mert annyira féltek, hogy elvesztik addigi nyereségüket, pedig a részvény ára felment egészen 100 dollárig, majd leesett a felére, azután ismét elérte a 100 dollárt. Vagy ugyanaz az ember, aki megvette a részvényt 20 dollárért, megvárja, amíg mondjuk 3 dollárra csökken a részvénye ára, és még mindig vár, egyre abban reménykedik, hogy majd csak újra emelkedés lesz... és akár 20 éven át tartogatja a három dollárt érőpapírját. Ez arra példa, amikor valaki a "lenni" szintjén annyira retteg a vesztéstől, vagy annak beismerésétől, hogy végül veszít.

A győztesek a vesztes lapot eldobják, és a nyerő lapra licitálnak

A nyertesek éppen az előbbi ellenkezőjét "teszik". Gyakran abban a pillanatban cselekszenek, amint vesztes pozícióba kerülnek, azaz a részvényeik ára esni kezd; ilyenkor mindjárt eladják a részvényeiket, és elkönyvelik a veszteséget. A legtöbben nem szégyellik bevallani, hogy vesztettek, mert a nyertesek tudják, hogy a vesztés része a nyerési folyamatnak. Ha nyertes befektetésre akadnak, meglovagolják, kitartanak mellette, amíg felfelé ívelő pályát fut be a papír. Abban a pillanatban, amikor eléri a csúcsot, eladják. A jó befektető lényege, hogy semleges marad, akár nyer, akár veszít. Ez esetben nem lesznek érzelmi alapú gondolatai, gondolkodását nem a félelem vagy a mohóság fogja befolyásolni

A vesztesek az életben is ugyanezt teszik

A vesztéstől félő emberek az élet minden területén ugyanazt teszik, amit a befektetések során. Mindannyian hallottunk már arról, hogy

1. vannak, akik kitartanak a házasságuk mellett, pedig a szerelem már elmúlt,

2. vannak, akik megmaradnak semmilyen perspektívát nem kínáló állásokban.

3. vannak, akik megtartják régi ruháikat és sok egyéb ócska holmit, amit már régen nem használnak.

4. vannak, akik olyan városokban maradnak, ahol nincs jövőjük.

5. vannak, akik nem szakítják meg a barátságot olyanokkal, akik visszavetik őket.

Az érzelmi intelligencia irányítható

A pénzügyi intelligencia és az érzelmi intelligencia szoros kapcsolatban állnak egymással. Véleményem szerint a legtöbben azért küszködnek anyagi gondokkal, mert érzelmeik irányítják a gondolataikat. Mi, emberi lények, akik a világban "LEVÉST" gyakoroljuk, egyforma érzelmekkel rendelkezünk. A különbségek, hogy mit "TESZÜNK" és mit "BIRTOKOLUNK" az életben, érzelmeink irányításától függenek. A félelemérzet például néhány embert gyávává tesz, másokat viszont bátorrá. Sajnos, ami a pénzt illeti, társadalmunkban a legtöbb ember neveltetésénél fogva gyáván viselkedik. A legtöbb emberben automatikusan a következő gondolatok fogalmazódnak meg, amint félni kezd pénze elvesztésétől: 1. A "biztonság" — a "függetlenség" helyett.

2. A "kockázatkerülés" — "a kockázat kezelése" helyett.

3. A "játsszunk biztonságosan" — a "játsszunk okosan" helyett.

4. A "nem engedhetem meg magamnak" — a "hogyan engedhetem meg magamnak?" helyett.

5. A "túl drága" — a "mennyit ér hosszú távon?" helyett.

6. A "diverzifikáció" — a "fókuszálás" helyett.

7. A "mit fognak szólni a barátaim?" — a "mit gondolok én?" helyett.

A kockázat bölcsessége A kockázatvállalással, különös tekintettel az anyagi kockázatvállalásra, külön tudományág foglalkozik. Az egyik legjobb könyv, melyet ebben a témakörben valaha is olvastam, dr. Alexander Elder Tradingfor a Living (Kereskedjünk a megélhetésért) című könyve. Jóllehet a könyv olyan embereknek szól, akiknek az a szakmájuk, hogy részvényekkel, illetve opciókkal kereskednek, de a kockázat és a kockázatkezelés bölcsessége érvényes a pénz, a pénzmenedzselés, a személyes pszichológia és a befektetés minden területére. A sikeres "C"-k azért nem lesznek mindig sikeres "B"-k is, mert nem értik meg tökéletesen a pénz egyszerű kockáztatásának lélektani hátterét. A "C"- k megértik a kockázat mibenlétét, ha vállalati rendszerekről vagy emberekről van szó, ez a tudás azonban nem mindig alkalmazható a pénz általi pénzteremtésre.

Inkább érzelmi, mint technikai folyamat.

Összefoglalva az eddigieket, a bal térfél negyedeiből a jobb térfél negyedeibe való átlépés inkább érzelmi, mint technikai folyamat. Nem javaslom az utazást azoknak, akik nem tudják irányítani érzelmi alapú gondolataikat. A négyszög jobb feléhez tartozó emberek cselekedetei azért tűnnek oly nagyon kockázatosnak a bal térfél szereplői előtt, mert a félelemérzet gyakran befolyásolja az utóbbiak gondolkodását. A bal térfélen tartózkodó emberek úgy vélik, a "Játsszunk biztonságosan" logikus gondolat, pedig nem az, hanem érzelmi indíttatású gondolat; márpedig éppen az ilyenek tartják fogva az embereket valamelyik negyedben. Amit az emberek a négyzet jobb felén "TESZNEK", nem nehéz megtenni. Komolyan gondoltam, hogy épp olyan egyszerű, mint venni négy kis, zöld házat, azután becserélni egy nagy, piros szállodára. A négyszög jobb feléhez tartozók számára az élet valóban Monopoly játék. Igaz, lehet nyerni és veszíteni, de ez is része a játéknak. Ahhoz, hogy sikeresek legyünk a négyszög jobb felén, olyan embernek kell lennünk, aki szereti a játékot. Tiger Woods többször veszít, mint ahányszor nyer, mégis szereti a játékot. Donald Trump tönkrement, de újra felküzdötte magát. Nem adta fel a játszmát csak azért, mert vesztésre állt. A vesztéstől csak okosodott, és elszántabbá vált. Sok gazdag ember csődbe ment, mielőtt meggazdagodott volna. Ez hozzátartozik a játékhoz.

Ha valaki az érzelmeivel gondolkodik, érzelmi alapú gondolatai gyakran vakká teszik minden másra. A reflexszerű, érzelmi alapú gondolatok miatt van, hogy az emberek inkább reagálnak, mintsem hogy gondolkodnának. Ezért vitatkoznak egymással a különböző negyedek szereplői is. A vita abból alakul ki, hogy a különböző negyedekhez tartozó emberek nem azonos érzelmi álláspontot képviselnek. Az érzelmi reakciók akadályozzák az embereket abban, hogy meglássák, milyen könnyen és gyakran kockázatmentesen működnek a dolgok a négyszög jobboldali negyedeiben. Aki nem tudja kordában tartani érzelmi alapú gondolatait — és sokan nem tudják — az jobban teszi, ha nem szánja el magát az utazásra.

Mindazoknak, akik át akarnak jutni a másik térfélre, azt javaslom, tartsanak maguk mellett egy hosszú távon támogatást nyújtó csoportot, és szerezzenek egy mentort, aki a másik térfélen útbaigazítást ad. Én úgy vélem, hogy az utazás megérte az erőfeszítést a nehézségek ellenére, melyeken a feleségem és én átverekedtük magunkat. Számunkra a bal térfélről a jobbra való átlépésnél nem az volt a legfontosabb, amit "tennünk" kellett, hanem az, hogy kikké váltunk a folyamat során. Nekem ez felbecsülhetetlen értéket jelent.

9. fejezet

Legyünk a bank ne a bankár!

A "LENNI-TENNI-BIRTOKOLNI" képlet "LENNI" részére helyeztem a főhangsúlyt, mert a megfelelő beállítottság és hozzáállás nélkül nem lehetünk készek rá, hogy szembenézzünk a manapság elénk kerülő, hatalmas gazdasági változásokkal. Azáltal, hogy olyasvalakik "vagyunk", akik a négyszög jobb felén szükséges készségekkel és beállítottsággal rendelkeznek, készek leszünk felismerni a változásokból adódó lehetőségeket, és azoknak megfelelően "TENNI", minek következtében "BIRTOKOLNI" fogjuk az anyagi sikert.

Emlékszem a telefonbeszélgetésre, melyet gazdag apámmal folytattam 1986-ban:

— Az ingatlanpiacon vagy a tőzsdén próbálkozol? — kérdezte.

— Egyiken sem — feleltem. — Minden vagyonomat cégem kiépítésébe fektettem.

— Jól van — mondta. — Tartsd magad távol a piactól! Csak építsd a cégedet. Valami nagy dolog fog történni.

Az amerikai Kongresszus abban az évben adta ki az adóreformról szóló rendeletet. Röpke 43 nap alatt a Kongresszus számos olyan kiskaput zárt be, melyeknek az adózók azelőtt adóterheik mérséklését köszönhették. Akik adócsökkentésre használták a jövedelmükből levont "passzív veszteségeket", hirtelen megint kénytelenek voltak valós veszteségként elkönyvelni azokat, mert a kormány megvonta tőlük az adócsökkentés lehetőségét. Az ingatlanárak Amerika-szerte esni kezdtek. A lakásárak és házárak egyes esetekben akár 70 százalékkal is csökkentek. A lakások és házak egyszeriben sokkal kevesebbet értek, mint a rájuk adott jelzálogkölcsön. Pánikhangulat lett úrrá az egész lakáspiacon. A bankok, a bankbetétek és a kölcsönök ingataggá váltak, sok bank csődbe ment. Az emberek nem tudták visszakapni a pénzüket a bankoktól, majd végül 1987 októberében összeomlott a Wall Street. A világ pénzügyi válságba jutott.

Az 1986-os adóreform főként olyan kiskapukat zárt be, amelyekre a magas jövedelmű "A"-knak és "E"-knek volt nagy szükségük. Közülük sokan ingatlanba vagy társulásokba fektették a pénzüket, hogy veszteségeiket az "A" és/vagy "E" negyedekből származó jövedelmükkel kompenzálják. Jóllehet az összeomlás és a recesszió hatással voltak a négyszög jobb felén tevékenykedőkre, azaz a "C"-kre és "B"-kre is, de az adózás elkerülésére kiépített mechanizmusaik többnyire érintetlenek maradtak.

Ez idő alatt az "A"-k megtanultak egy új szót: a "létszámcsökkentést". Hamarosan rájöttek, hogy ahányszor csak bejelentettek egy nagyobb mértékű leépítést, a leépítést bejelentő cég részvényeinek ára emelkedett. Sajnálatos módon sokan nem értették meg, miért. Sok "E" az üzlet visszaesése, a magas biztosítási díjak és az ingatlan, valamint részvényárak csökkenése miatt is nehéz helyzetbe került a recesszió időszakában. Mindezek következtében úgy gondolom, azok szenvedtek leginkább a '86-os adóreform közvetlen hatásaitól, akik elsősorban a négyszög bal felére összpontosítottak.

A vagyon áthelyezése

Míg a négyszög bal felén tevékenykedő emberek kínlódtak, a "C" és a "B" negyedbe tartozók közül sokan meggazdagodtak, mivel a kormány egyesektől elvett, másoknak pedig adott. Az adótörvények megváltoztatása miatt a befektetés "adótrükkjei" nem voltak többé hasznosíthatóak azok számára, akik egyszerűen a pénzköltés végett vettek ingatlant. Sokan közülük magas jövedelmű alkalmazottak voltak, vagy értelmiségiek: orvosok, ügyvédek, könyvelők, illetve kisvállalkozások tulajdonosai. Az adóreform előtt olyan sok adóköteles jövedelmük volt, hogy tanácsadóik azt javasolták, vegyenek ingatlant, így költhetik a pénzüket, azután a fennmaradó felesleget fektessék be a tőzsdén. Amikor a kormány bezárta a kiskaput az adóreform által, nagymértékű vagyonáthelyeződés vette kezdetét. Véleményem szerint az "A"-któl és "E"-któl elvett vagyon jó része fokozatosan átkerült a "C-k illetve "B"-k birtokába.

Amikor a megtakarítási és hitelezési rendszer, valamint a rossz feltételekkel folyósított kölcsönöket adó intézmények tönkrementek, több milliárd dollárnyi letét forgott kockán. A pénzt vissza kellett fizetni. Tehát, kire lőcsölték rá a bankbetétekből és jelzálogtartozás miatt elkobzott ingatlanokból származó több milliárd dolláros veszteséget? Természetesen az adófizetőkre. Éppen azokra az emberekre, akiket már amúgy is eléggé húzott az ág. Az adófizetőkre hárult a hatalmas összegű számlák kifizetése, amit az adótörvények változtatása idézett elő.

Néhányan talán emlékeznek önök közül egy bizonyos állami hivatalra, melyet Resolution Trust Corporation-nek (RTC) hívtak. Az RTC-t azért hozták létre, hogy az ingatlanpiac összeomlásának következtében szükségessé vált jelzálog-elkobzást végrehajtsák, és olyan emberekre bízzák, akik tudják, hogyan kell kezelni ezeket az ingatlanokat. Nekem és sok barátomnak olyan volt ez, mint manna a pénzügyek egéből.

Mint már mondtam, a pénzt az agyunkkal látjuk, nem a szemünkkel. Ebben az időszakban az érzelmek eluralkodtak, és elhomályosították a látást. Az emberek azt látták, amit megtanultak látni. A négyszög bal felén tartózkodó emberekkel három dolog történt.

1. Mindenütt kitört a pánik. Amikor az érzelmek eluralkodnak, a pénzügyi intelligencia gyakran háttérbe szorul. Az emberek oly mértékben aggódtak az állásuk, a lakásuk értékének csökkenése, a tőzsde összeomlása és az üzleti forgalom általános visszaesése miatt, hogy nem vették észre a lábuk előtt heverő, hatalmas lehetőségeket. Érzelmi alapú gondolataik elvakították őket. Ahelyett, hogy tovább haladtak volna előre, és ütötték volna a vasat, a legtöbben visszavonultak, begubóztak és elrejtőztek.

2. Nem voltak meg a négyszög jobb felén szükséges készségeik.

Éppúgy, ahogyan egy orvosnak rendelkeznie kell az oktatás évei, majd pedig a szakmai gyakorlat alatt elsajátítható technikai készségekkel, a "C" és a "B" negyedben tevékenykedőknek is birtokában kell lenniük bizonyos erősen specializált, szakmai ismereteknek. E technikai készségek közé tartozik a pénzügyi műveltség, vagyis a pénzügyi szaknyelv ismerete, az adósságok átstrukturálása, az ajánlatok megszerkesztése, a piac és a tőkenövelés módjának ismerete, továbbá más tanulható készségek. Amikor az RTC bejelentette: "Áruba bocsátjuk egy bank volt tulajdonát, melynek része egy 20 millió dollárt érő ingatlan... de ezt most 4 millió dollárért értékesítjük", a négyszög bal felén a legtöbb embernek halvány fogalma sem volt, honnan teremtse elő a pénzügyi mennyországból aláhulló ajándék megvásárlásához szükséges 4 milliót, de azt sem tudta, hogyan különböztesse meg a jó üzleteket a rosszaktól.

3. Nem volt készpénzt termelő gépezetük. Ebben az időszakban a legtöbben kénytelenek voltak többet dolgozni a puszta megélhetésért. Én "C"-ként tevékenykedtem, és cégem csekély fizikai munkaráfordítással is jelentősen növekedett. 1990-re remekül üzemelt, sőt virágzott. Ezen időszak alatt 11 irodája nyílt meg a világ különböző pontjain. Minél inkább növekedett a cég, annál kevesebb fizikai értelemben vett munkát kellett végeznem, és annál több pénzt termelt nekem. A rendszer és a benne tevékenykedő emberek keményen dolgoztak. A feleségem és én arra fordíthattuk felszabadult pénzünket és időnket, hogy "üzletek" után kutassunk... és bizony találtunk is jócskán.

A legjobb időszak volt... a legrosszabb időszak volt...

Egy mondás szerint: "Nem az számít, mi történt egy ember életében... hanem az, hogy milyen jelentést tulajdonít annak, ami történt." Az 1986 és 1996 közötti időszak sok ember számára élete legrosszabb időszaka volt; mások számára a legjobb. Azután a bizonyos 1986-os telefonbeszélgetés után, melyet gazdag apámmal folytattam, rádöbbentem, milyen fantasztikus lehetőségeket kínál a gazdasági változás. Bár nem volt akkoriban sok félretett készpénzem, mégis eszközöket tudtam létrehozni azáltal, hogy kamatoztattam "C"-ként, illetve "B"-ként elsajátított készségeimet. A fejezet egy későbbi részében részletesen be fogok számolni róla, miként hoztam létre eszközöket, melyek azután eljuttattak az anyagi függetlenséghez.

A sikeres és boldog élet kulcsfontosságú eleme a rugalmasság, hogy bármilyen változásra megfelelőképpen tudjunk reagálni — hogy megfeleljünk a kihívásnak, és mindenből kihozzuk a legjobbat. Sajnos a legtöbb ember nincs eléggé felkészülve rá, hogy helyt tudjon állni a már eddig bekövetkezett és a még ezután bekövetkező változások közepette. Az emberi lények két rendkívül szerencsés adottsággal vannak megáldva: általában optimisták és képesek a felejtésre. Mintegy 10-12 év alatt felejtenek... és akkor a helyzet ismét megváltozik.

A történelem ismétli önmagát

Mára az emberek többé-kevésbé elfelejtették az 1986-os adóreformot. Az "A"-k és "E"-k többet dolgoznak, mint valaha. Miért? Mert bezárták előttük az adózási kiskapukat. Miközben többet dolgoznak, hogy visszaszerezzék, amit elvesztettek, a gazdaság megerősödött, a jövedelmük növekedett, és könyvelőjük vagy adószakértőjük megint csak a régi bölcsességet suttogja a fülükbe: "Vegyen nagyobb házat! Az adósságára kirótt kamat csökkenti az adóját. Ráadásul az otthona eszköz, és a legnagyobb befektetésének kell lennie."

Így aztán az "A"-k és "E"-k szeme felcsillan, amikor meglátják a "kedvező részletfizetési feltételek" kiírást, és már a nyakukba is vették a nagyobb adósságot.

Az ingatlanpiac virágzik, az emberek magasabb jövedelemmel rendelkeznek, a kamatok pedig alacsonyak. Nagyobb házakat vesznek, lelkesek, és csak úgy ontják a pénzt a tőzsdére, mert gyorsan akarnak meggazdagodni, és arra is rájöttek, hogy majdani nyugdíjukba be kell fektetniük. Úgy gondolom, ismét nagy vagyonáthelyeződésre van kilátás. Lehet, hogy nem az idén következik be, de be fog következni, és nem ugyanúgy fog történni, mint az előző. Valami másként lesz. Ezért olvastatott velem gazdag apám könyveket a gazdaság történetéről. A gazdaság változik, de a történelem ismétli önmagát. Mindössze a körülmények mások.

A pénz tovább áramlik a négyszög bal feléről a jobb felére. Mindig is így volt. Sokan eladósodtak, mégis tovább ontják a pénzt a világtörténelem legvirágzóbb tőzsdei piacára. A négyszög jobb felén tartózkodók a piac csúcsán adnak el, amikor a bal oldalon a legutolsó óvatos emberek is legyűrték magukban a félelmet, és beléptek a piacra. Hírértékű esemény készül, a piac összeomlik, és miután elül a porfelhő, a befektetők visszatérnek. Visszavásárolják, amit eladtak. Újabb nagy vagyonáthelyeződésre kerül sor a négyszög bal feléről a jobbra.

Újabb 12 évbe telik majd, amíg a vesztesek érzelmi sebei behegednek... de biztosan behegednek, amint egy újabb piac a csúcshoz közeledik.

Nagyjából ekkor kezdik majd el az emberek idézgetni Yogi Ber-rát, a New York-i Yankees baseballcsapat játékosát: "Minden csak déjá vu."

Összeesküvés?

Gyakran hallom, különösen a négyszög bal felén tartózkodó emberektől, hogy a bankokat néhány szélsőségesen gazdag család irányítja valamilyen globális összeesküvés keretében. Ezek az összeesküvés-elméletek már évek óta forgalomban vannak.

Valóban létezik összeesküvés? Nem tudom. Lehetne összeesküvés? Minden lehetséges. Azt tudom, hogy vannak nagy hatalmú családok, melyek óriási pénzösszegek fölött rendelkeznek. De vajon egy csoport irányítja-e a világot? Én nem hiszem, hogy így van.

Másként látom a helyzetet. Úgy vélem, egy embercsoport a négyszög egyik felén egy bizonyos felfogással szemléli a dolgokat, egy másik embercsoport, a négyszög másik felén pedig egy másfajta felfogással teszi ugyanezt. Mindannyian ezt a nagyszabású, pénzről szóló játékot játsszák, de minden negyed más-más nézőpontból és más-más szabályokkal játssza. A baj csupán az, hogy a bal oldalon tartózkodók nem értik, mit csinálnak az emberek a jobb oldalon, a jobb oldalon tartózkodók viszont tudják, mit csinálnak az emberek a bal oldalon.

Boszorkányüldözések

A négyszög bal térfelén lévők közül sokan boszorkányüldözésbe fognak ahelyett, hogy megpróbálnának rájönni, mi az, amit a jobb térfélen lévők tudnak, ők meg nem. Alig néhány évszázaddal ezelőtt, ha járvány tört ki, vagy más rossz dolog történt egy közösségben, az emberek "boszorkányüldözésbe" fogtak. Kellett egy bűnbak, akit hibáztathattak nyomorúságukért. Amíg a tudomány fel nem találta a mikroszkópot, mely megmutatta, amit szabad szemmel nem lehetett látni, vagyis a kórokozókat, az emberek más embereket okoltak a betegségeikért. Boszorkányokat égettek meg máglyán, hogy megoldják problémáikat. Nemigen sejtették, hogy a betegségekért a nem kielégítő hulladék-elhelyezés és a csatornarendszer hiányosságai a felelősek. Az emberek maguk tehettek a bajról, mert nem voltak megfelelőek a higiéniai feltételek — a "boszorkányoknak" ehhez semmi közük nem volt. Nos, boszorkányüldözések ma is vannak. Sokan keresnek bűnbakot, akire rálőcsölhetik anyagi nyomorúságukat. Ezek az emberek gyakran a gazdagokat akarják felelőssé tenni tulajdon anyagi gondjaikért, ahelyett, hogy felismernék, sokszor saját pénzügyi tájékozatlanságuk okozza a bajt.

A hősök bűnözőkké válnak

Néhány évente feltűnik a színen egy-egy pénzügyi guru, aki azt állítja, meglelte a meggazdagodás módszerét. Az 1970-es években a Hunt fivérek megpróbálták meghódítani az ezüstpiacot. A világ dicsőítette zsenialitásukat. Azután szinte egyik napról a másikra bűnözőkké nyilvánították őket, mert oly sokan veszítettek pénzt, miután követték a tanácsaikat. Az 1980-as évek végén Michael Milkent, a bóvli kötvények királyát éljenezte a világ. Egyik nap még pénzügyi zseninek kiáltották ki, másnap, a krach után pedig letartóztatták és bebörtönözték. A személyek változnak, a történelem ismétli önmagát.

Ma újabb befektetési zseniket ünneplünk. Szerepelnek a tévében, az újságokban, ők napjaink hírességei. Egyikük Alan Greenspan, a Federal Reserve Board elnöke. Manapság szinte istenként tisztelik. Az emberek úgy vélik, neki köszönhető csodálatos gazdaságunk. Warren Buffet ugyancsak isteni tekintélynek örvend. Ha megvesz valamit, mindenki azonnal ugyanazt veszi, amit ő. Ha pedig elad, az árak hatalmasat zuhannak. Bill Gateset szintén nagy tisztelet övezi. A pénz keresi a kegyeit. Ha jelentős piaci korrekcióra kerül sor a közeljövőben, vajon nem válnak-e korunk hősei egyszeriben gyűlöletes személyekké? Erre csak az idő adhatja meg a választ. Minden gazdasági fellendülés időszakában vannak hősök, és minden gazdasági visszaesés időszakában vannak intrikusok. Ha visszatekintünk, a történelemben gyakran ugyanazokról a személyekről van szó. Az embereknek mindig szükségük lesz boszorkányokra, akiket megégethetnek, vagy összeesküvésekre, amiket saját pénzügyi vakságukért okolhatnak. A történelem a továbbiakban is megismétli önmagát... és újabb nagy vagyonáthelyeződésre kerül majd sor. Amikor ez bekövetkezik, önök melyik térfélen fognak állni? A bal vagy a jobb térfélen? Szerintem az emberek nem veszik észre, hogy részesei a nagy, globális játéknak... egy virtuális, égi kaszinónak, és senki nem mondta meg nekik, hogy fontos szerepük van benne. A játék neve: "Ki tartozik kinek?"

Hogyan legyünk bank és ne bankár?

Amikor a húszas éveimet tapostam, már kezdett derengeni: a játék lényege, hogy én legyek a bank, de ettől még nem kell bankárként dolgoznom. Felső szintű képzésem ekkortájt vette kezdetét. Ezen időszakban ismertette meg velem gazdag apám a "jelzálog", az "ingatlan" és a "pénzügy" fogalmát. Kezdtem edzeni az agyamat, hogy meglássa, ami szemmel láthatatlan. Gazdag apám arra bíztatott, hogy tanuljam meg és értsem meg a játékot, és azután, ismereteim birtokában azt tehetek majd, amit jónak látok. Elhatároztam, hogy megosztom tudásomat mindazokkal, akiket érdekel. Gazdag apám a kapitalizmus vezéregyéniségeiről is olvastatott velem könyveket. Olyan emberekről, mint John D. Rockefeller, J. P. Morgan és Henry Ford. Az egyik legfontosabb olvasmányom Robert Heilbroner The Worldly Philosophers (A világi filozófusok) című könyve volt. Mindazok számára, akik a "C" vagy a "B" negyedben akarnak tevékenykedni, elengedhetetlen ez a mű, mert sorra veszi minden idők legjelentősebb közgazdászait, Adam Smithtől, a The Wealth ofNations (A nemzetek vagyona) szerzőjétől kezdve. Felettébb érdekes belelátni napjaink legnagyobb filozófusainak, a közgazdászoknak az agyába. Ezek az emberek értelmezték a modern kapitalizmus fejlődését rövid története során. Véleményem szerint a gazdaság történetének történelmi távlatú áttekintése mind a múlt, mind a jövő megértése szempontjából fontos mindazok számára, akik a négyszög jobb felén akarnak vezetővé válni.

A The Worldly Philosophers után Paul Zane Pilzer Unlimited Wealth (Határtalan gazdagság), James Dale Davidson The Souvereign Individual (A szuverén egyén), Robert Prechter The Crest of the Wave (A hullám taraja) és Harry Dent The Great Boom Ahead (Az előttünk álló nagy fellendülés) című könyvét javaslom elolvasásra. Heilbroner könyve a mai gazdaság eredetébe nyújt bepillantást, a többi szerző a jövő irányvonalairól ad felvilágosítást. Egymással szemben álló nézőpontjaik fontosak számomra, hogy meglássam, ami szemmel nem érzékelhető... azt a valamit, amit jövőnek nevezünk. E könyvek által bepillantást nyertem a gazdasági ciklusok és trendek váltakozó íveibe. A felsorolt művek mindegyike vallja, hogy az egyik legnagyobb változás itt van a nyakunkon.

Hogyan játsszunk bankot?

Az 1986-os adóreform után rengeteg lehetőség hevert az utcán. Ingatlanokhoz, részvényekhez, cégekhez alacsony áron lehetett hozzájutni. Ez számos embert tönkretett a négyszög bal felén, ugyanakkor számomra csodálatos volt, mert a "C" és "B" negyedben elsajátított készségeimet kamatoztatva kihasználhattam a körülöttem kínálkozó lehetőségeket. Nem voltam mohó, nem foglalkoztam minden jónak tűnő üzlettel, az ingatlanra összpontosítottam.

Miért éppen az ingatlanra? Ennek öt egyszerű oka van.

1. Az ár. Az ingatlanárak olyan alacsonyan voltak, hogy a jelzálog törlesztése kevesebbe került, mint amennyit tisztességes feltételekkel a legtöbb ingatlan bérbeadásáért el lehetett kérni. Ezek az ingatlanok gazdasági szempontból nagyon előnyösek voltak... azaz alacsony volt a kockázat. Olyan volt, mint amikor az ember egy áruházban vásárol, ahol minden árucikket ötven százalékra áraztak le.

2. A finanszírozás. A bank adott hitelt ingatlanvásárlásra, de nem adott részvényvásárlásra. Mivel minél több ingatlant akartam venni, amíg a piac ennyire pangott, úgy vettem meg az ingatlanokat, hogy a saját készpénzemhez hozzátettem a banki kölcsönöket. Például: Mondjuk, volt 10 000 dollár megtakarított pénzem, melyet befektethettem. Ezért 10 000 dollár értékben vehettem volna részvényeket. Vásárolhattam volna hitelben is, azaz úgy, hogy csak az ár egy részét fizetem ki, és a brókercég meghitelezi a maradékot. Én azonban nem álltam anyagilag eléggé biztos lábakon ahhoz, hogy megkockáztassam a piac esését. Ugyanakkor a 10 000 dollár spórolt pénzemből 90 százalék banki hitellel 100 000 dollár értékben vásárolhattam ingatlant. Ha mindkét piac 10 százalékot emelkedik, akkor 1 000 dollárt nyerek részvényben, és 10 000 dollárt ingatlanban.

3. Az adók. Ha 1 millió dollár profithoz jutok részvényekből, akkor csaknem 30 százalék tőkenyereség-adót kell fizetni a hasznomra. Az ingatlanüzletben ezzel szemben az 1 millió dollárt adóztatás nélkül felhasználhatom a következő ingatlanügyi tranzakcióban. Ráadásul közben amortizációs költségek is felmerülnének, mely további adócsökkentő tényező.

Fontos megjegyzés: Egy befektetésnek az adózási előnyök nélkül is gazdaságilag előnyöseknek kell lennie ahhoz, hogy belevágjak. Bármiféle adókedvezmény csupán még vonzóbbá teszi.

4. A készpénzáramlás. A bérleti díjak nem csökkentek annak ellenére sem, hogy az ingatlanárak visszaestek. Ennek a ténynek sok pénzt köszönhetek, megtérült általa a jelzáloghitel, és ami a legfontosabb, lehetőségem nyílt a piaci "időzítésre". A lakbérekből befolyt összeggel kihúzhattam, amíg újra felmennek az ingatlanárak. Akkor azután eladhattam az ingatlanjaimat. Igaz, hogy magas összegű adósságaim voltak, de sosem fájt miattuk a fejem, hiszen a lakbérek jóval magasabbak voltak, mint az adósságok költségei.

5. Egy lehetőség, hogy bankká váljunk. Az ingatlan megteremtette számomra a lehetőséget, hogy bankká válhassak, amire már 1974 óta áhítoztam.

Legyünk a bank, ne a bankár!

A Gazdag papa, szegény papában leírtam, hogyan teremtenek a gazdagok pénzt, és hogyan bújnak a bank szerepébe. Az alábbiakban egy nagyon egyszerű példát hozok, melynek megértése nem okozhat gondot. Mondjuk, hogy találok egy 100 000 dollárt érő házat, és olyan előnyös üzletet sikerül kötnöm, hogy a vételárból mindössze 80 000 dollárt kell fizetnem érte (10 000 dollárt készpénzben, és 70 000-et a jelzálogkölcsön visszafizetésére.) Ezek után meghirdetem a házat 100 000 dollárért, ami a becsült értéke, és a hirdetést a következő mágikus szavakkal fogalmazom meg: "Ház eladó. Tulajdonos nehéz helyzetben. Bank nem ad hitelt. Kedvező részletfizetési feltételek, alacsony havi részletek."

A telefon egyfolytában csörög. A ház egyfajta lízingszerződéssel kel el. Egyszerűbben fogalmazva, 100 000 dollár kötelezvény ellenében adom el a házat. A tranzakció a következőképpen fest: Az én mérlegkimutatásom szerint:

A vevő mérlegkimutatása szerint:

A tranzakciót azután egy ingatlanügyintéző iroda bejegyzi, mely többnyire a fizetés lebonyolításával is foglalkozik. Ha a vevő nem tesz eleget 100 000 dolláros fizetési kötelezettségének, egyszerűen érvényesítem vele szemben a zálogjogot, és eladom az ingatlant valaki másnak, aki "kedvező részletfizetési feltételekkel, alacsony havi részletekkel" akar magának házat venni. Az emberek sorba állnak egy-egy ilyen házvásárlási lehetőségért. Az üzlet eredményeképpen 30 000 dollárt nyerek az eszközrovatban, melyért kamatot is kapok, ugyanúgy, ahogyan egy bank is kamatot kap a kölcsönadott pénzre. Kezdtem bankká válni, és ez nagyon tetszett. Emlékezzenek csak vissza, az előző fejezetben idéztem gazdag apám szavait: "Légy óvatos, ha adósságba vered magad. Ha személyes adósságod van, ne sokkal tartozz. Ha nagy összegű tartozásod van, gondoskodj róla, hogy valaki más fizesse meg."

A négyszög jobb felében dívó szakkifejezéssel élve "átirányítottam", vagy "ellenügylettel ráterheltem" a kockázatomat egy másik emberre. Ez a játék zajlik a pénz világában. Ez a tranzakció világszerte bevett dolog. Mégis, akármerre járok, mindenütt találkozom emberekkel, akik az ismert varázsigét hajtogatják: "Ezt itt nem lehet megtenni."

A legtöbb kisbefektető nem veszi észre, hogy hány nagy irodaépületet adnak-vesznek éppen a fent leírt módszerrel. Néha bankon keresztül történik az üzlet, de sokszor nem.

Olyan, mintha 30 000 dollárt takarítanánk meg bankbetét nélkül

Egy korábbi fejezetben már szóltam róla, hogy az állam nem ad adókedvezményt a bankbetétekre. Nos, nem hiszem, hogy a bankok valaha is kérni fognak ilyesmit a kormányzattól, hiszen a betétek az ő forrásaik. Az Egyesült Államokban alacsony a bankbetétek kamata, mert a bankoknak nem érdekük, hogy az emberek betétekben tartsák náluk a pénzt. Az alábbiakban bemutatok egy példát arra, hogyan lehetünk saját magunk a bank különösebb erőfeszítés nélkül. A 30 000 dollárból befolyó készpénz az itt látható módon jelenik meg: Az ábrán sok érdekes dolog látható:

1. A 30 000 dollárom kamatát én határozom meg, és az sokszor 10 % is lehet. A legtöbb bank jelenleg nem fizet többet a bankbetétekre 5 százalék kamatnál. Tehát még ha a saját 10 000 dolláromat használom is fel az egy összegű kifizetésre — amit persze igyekszem elkerülni —, akkor is magasabb kamatot kapok rá, mint amennyit a bank adna.

2. A helyzet Ugyanaz, mintha 20 000 dollárt (30 000 dollár-10 000 dollár első részlet) teremtenék a semmiből. Ugyanezt teszi a bank is: létrehoz egy eszközt, a kamatokat pedig ránk terheli.

3. Ez a 20 000 dollár adómentes nyereség. Egy átlagos "A"-nak csaknem 40 000 dollárnyi fizetésre lenne szüksége ahhoz, hogy 20 000-et félre tudjon tenni. Az alkalmazottként keresett jövedelem 50 százalékára a kormány ráteszi a kezét, mielőtt a dolgozó kézhez kapná a pénzt.

4. Az összes ingatlanadó, felújítási és fenntartási költség ettől kezdve a vásárlóra hárul, hiszen eladtam neki az ingatlant.

5. És van még valami. Rengeteg kreatív ügyeskedésre nyílik lehetőség a négyszög jobb térfelén, hogy pénzt teremtsünk a semmiből, ha a bank szerepét alakítjuk.

Egy hasonló tranzakciót két hét, de legfeljebb egy hónap alatt tető alá lehet hozni. A kérdés: mennyi időbe telne az átlagembernek 40 ezer dollárt félretenni úgy, hogy 20 ezer dollárja marad, miután kifizette az adókat és minden egyéb költséget, melyek ezen összeg megszerzése közben felmerültek.

Így lehet a bevételt megmenteni

A Gazdag papa, szegény papában röviden vázoltam, miért alapítanak a gazdagok cégeket:

1. Az eszközök védelmében. Aki gazdag, attól az emberek általában pereskedéssel el akarják venni, amije van. Erre szokták mondani, hogy "Keress valakit, akinek mély a zsebe!" A gazdagoknak gyakran szinte semmilyen tulajdonuk nem szerepel a saját nevükön. A vagyonukat trösztökben és cégekben tartják, hogy megvédjék.

2. A bevétel védelmében. Ha az eszközökből származó bevételt a saját cégünkön áramoltatjuk át, jelentős összeget menthetünk meg belőle, melyet máskülönben a kormány elvenne.

A kegyetlen valóság: Az alkalmazottak esetében a következő folyamat érvényesül: KERES-ADÓZIK-KÖLT

Az alkalmazottak keresetét megadóztatja az állam, méghozzá úgy, hogy az alkalmazott kézhez sem kapja az adóként levont összeget. Tehát ha egy alkalmazottnak 30 000 dollár az éves fizetése, abból csak 15 000 dollárt lát, miután az állam levette a maga sápját. Ebből a 15 000 dollárból kell azután törlesztenie az illetőnek a jelzálogtartozását. (De a jelzálogtörlesztés kamataira legalább adókedvezmény jár, ezzel győzi meg a bank az embereket, hogy vegyenek nagyobb házat.)

Ha a bevételt valamilyen cégen áramoltatjuk át, a séma a következőképpen módosul: KERES-KÖLT-ADÓZIK

Ha az általunk teremtett 30 000 dolláros bevételt egy cégen folyatjuk át, "leköltségelhetjük" a kereset jelentős részét, mielőtt a kormány rátehetné a kezét. Ha a cég a miénk, mi alkotjuk a szabályokat... egészen addig a pontig, amíg azok nem sértik az adótörvényeket. Például, ha mi alkotjuk a szabályokat, felvehetjük cégünk társasági szabályzatába, hogy az alkalmazottak gyermeknevelési hozzájárulást kapnak. A cég havi 400 dollárt kifizethet gyermeknevelési hozzájárulás címén adózás előtti pénzből. Ha ugyanezt adózás utáni pénzből fizetnénk, csaknem 800 dollárra lenne hozzá szükség. Ha fel akarnám sorolni, mi mindent számolhat el egy cég költségként, amit egy alkalmazott nem, hosszú, és egyedi igények szerint sokféleképpen módosítható listát kellene írnom. Még az utazási költségek egy része is leírható adózás előtti költségként, ha igazolni tudjuk, hogy az üzlettel kapcsolatos tevékenységet folytattunk az úton (például igazgatótanácsi ülést tartottunk). Csak arra kell ügyelnünk, hogy ne szegjük meg a szabályokat. Még a nyugdíjtervek is különböznek a cégtulajdonosok, illetve az alkalmazottak esetében. Mindazonáltal hangsúlyozni szeretném, hogy ragaszkodnunk kell a mindenkori előírásokhoz, melyek e költségeket leírhatóvá teszik. Hiszek benne, hogy előnyt lehet kovácsolni az adótörvények által megengedett adólevonásokból, de senkinek nem ajánlom, hogy megszegje a törvényt. Hogy milyen mértékben tudjuk kihasználni az adócsökkentő lehetőségeket, megint csak attól függ, hogy melyik negyedből szerezzük a jövedelmünket. Ha összes jövedelmünket alkalmazottként keressük egy cégnél, mely nem a miénk és nem mi irányítjuk, akkor nem nagyon védhetjük meg eszközeinket és bevételünket. Ezért tanácsolom mindenkinek, hogy ha már alkalmazott, tartsa meg az állását, de közben fordítson időt a "C" és a "B" negyedre is. A függetlenséghez e két negyeden keresztül vezet a gyorsabb út. Az anyagi biztonság titka, hogy ne csupán egyetlen negyedben tevékenykedjünk.

Ingyen föld

Néhány éve a feleségem és én egy tömegektől távol eső, csendes zugra áhítoztunk. Olyan telket kerestünk, melyen hatalmas tölgyfák állnak és patak szeli át. Magányra vágytunk. Találtunk egy 9,2 hektáros telket 75 000 dollárért. Az eladó beleegyezett, hogy 10 százalékot fizetünk ki egy összegben, a maradékot pedig 10 százalék kamatra vállaljuk részletekben. Tisztességes üzlet volt. Csupán az volt vele a baj, hogy nem felelt meg a gazdag apámtól tanult törvénynek, hogy ugyanis "Légy óvatos, ha adósságba vered magad! Ha személyesen tartozol, ne tartozz sokkal! Ha nagy az adósság, gondoskodj róla, hogy más fizesse ki helyetted!"

A feleségem és én továbbadtuk a 75 000 dolláros telket, és kerestünk magunknak egy másikat. 15 000 dollár nagy adósság, mert készpénzáramlásom így nézett volna ki tőle:

Ne feledjük gazdag apám szabályát: "Ha adósságba vered magad, fizessenek meg érte!" Nos, az imént bemutatott tranzakcióban enyém lett volna mind az adósság, mind a kockázat, és nekem kellett volna fizetnem érte.

Körülbelül egy hónappal később találtunk egy másik telket, amely még sokkal szebb volt, mint az előző. Valamivel több mint negyven hektár volt a területe, magas tölgyfák díszítették, patak szelte át, ház is állt rajta, és mindez 115 000 dollárba került. Megajánlottam az eladónak a teljes árat, ha elfogadja a feltételeimet... és ő elfogadta. Hogy rövidre fogjam a történetet, csekély összegért kitataroztattuk a házat, majd eladtuk 13,8 hektár földdel 215 000 dollárért. A jól bevált "kedvező részletfizetési feltételek, alacsony havi részletek" módszert használtuk, és 26,22 hektárnyi telket megtartottunk magunknak.

A tranzakció a következőképpen jelenik meg mérlegkimutatásomban:

Az új tulajdonos lelkendezett, mert csodálatos házat kapott minimális készpénzért. Mellesleg ő is a cégén keresztül vette meg az ingatlant vállalati üdülőnek az alkalmazottak számára, ezáltal a vételárat és a karbantartási költségeket is cége költségeiként számolhatta el. Így még a kamatfizetési kötelezettségekre is kedvezmény járt. Az ő kamatai bőven megtérítették az én kamataimat. Néhány év múlva eladta cége részvényeinek egy részét, és kifizette nekem a kölcsönt, én meg kifizettem az én tartozásomat. Az adósság megszűnt. A tranzakció során nyert 100 000 dollárból ki tudtam fizetni a telek-és házvásárlásra kivetett adómat. Végül nem maradt semmi adósságom, szert tettem némi nyereségre (15 ezer dollár adózás utáni nyereség) és egy 26,22 hektáros gyönyörű telekre. Olyan volt, mintha fizettek volna azért, hogy megkapjam, amire vágytam.

Mérlegkimutatás

Ma így néz ki annak a tranzakciónak a mérlege:

Első tőzsdei kibocsátások

A nyilvános értékesítés vagy egy zártkörű társaság nyilvánossá tétele ugyanezen alapelvek szerint működik. A szóhasználat, a piac és a részt vevő felek mások, de az ügylet alapjául szolgáló elvek ugyanazok. Amikor be akarunk vezetni egy új céget a tőzsdén, sokszor magasan határozzuk meg a részvények értékét, noha igyekszünk azért a becsült, tisztességes piaci értékhez közelíteni. Sor kerül a nyilvános kibocsátásra, de nem egy embernek adjuk el a céget, hanem több ezer embernek részvények formájában.

A tapasztalat értéke

Íme még egy ok, amiért azt tanácsolom, hogy először a "C" negyedben szerezzenek tapasztalatot, mielőtt a "B" negyedben próbálnának szerencsét. Függetlenül attól, hogy ingatlanba, vállalkozásba, részvényekbe vagy kötvényekbe fektetünk-e be, a jó befektetőnek mindenképpen rendelkeznie kell egyfajta "általános üzleti érzékkel". Némelyeknek van ilyen érzékük, de sokaknak nincs. Elsősorban azért nincs, mert az iskolák nagyon is szakterületekre specializálódnak, és nem nyújtanak átfogó, általános ismereteket.

Van ezen kívül még egy fontos dolog, melyre mindazoknak gondolniuk kell, akik át akarnak lépni a "C" vagy a "B" negyedbe: azt javaslom, kezdjék kicsiben... és ne siessék el. Akkor fogjanak nagyobb üzletekbe, amikor már több önbizalmat és tapasztalatot szereztek. Ne feledjék, egy 80 000 dolláros és egy 800 000 dolláros üzlet között mindössze egy nulla a különbség. Egy-egy kis üzlet ugyanolyan elvek szerint zajlik, mint egy nagyszabású, több millió dolláros nyilvános részvénykibocsátás. Pusztán több az ember, több a nulla és nagyobb a felhajtás.

Ha valaki elegendő tapasztalatot gyűjt és jó híre lesz, mind nagyobb befektetésekre nyílik módja egyre kevesebb pénzből. Sokszor egyáltalán nem kell hozzá pénz, hogy sok pénzt szerezzünk. Miért? Mert a tapasztalat értékes. Mint már korábban említettem, ha tudjuk, hogyan kell pénzből pénzt csinálni, az emberek és a pénz esőstől keresik kegyeinket. Kezdjük kicsiben, és ne siessük el! A tapasztalat fontosabb, mint a pénz.

Egyszerű és könnyű

Elméletben a négyszög jobb felén használatos tranzakciók ilyen egyszerűek, mindegy, hogy részvényekről, kötvényekről, ingatlanról vagy cégekről van-e szó. Az anyagi jóléthez csupán annyi kell, hogy képesek legyünk a megszokottól eltérően gondolkodni; különböző negyedek elvei szerint gondolkodjunk, és legyen bátorságunk másként csinálni a dolgainkat. Szerintem ebben a gondolkodásmódban az a legnehezebb egy "újonc" számára, hogy el kell tudnia vonatkoztatni a sok negatív véleménytől, melyek mindegyre azt bizonygatják: "Nem tudod megtenni."

Ha sikerül túltenni magunkat ezen a korlátolt gondolkodáson, és olyan emberekkel vesszük körül magunkat, akik azt mondják: "Tudom, hogy meg tudod csinálni. Szívesen megtanítom, hogyan kell", akkor sokkal könnyebb lesz az életünk.

A törvények

Ezt a fejezetet az 1986-os adóreformmal kezdtem. Ez jelentős jogszabályváltozás volt, de korántsem az utolsó a maga nemében. Csak azért említettem az 1986-os törvényt, mert jól példázza, milyen erős hatásuk van egyes jogszabályoknak és törvényeknek. Aki sikeres akar lenni a "C és a "B" negyedben, annak tisztában kell lennie a piaci erőkkel és minden törvényváltozással, mely ezeket a piaci erőket befolyásolja.

Jelenleg Amerikában az adótörvények több mint 100 000 oldalra rúgnak. És ebben csak a Szövetségi Adóhivatal előírásai vannak benne. Az összes szövetségi törvény több mint 1,2 millió oldalt tesz ki. Egy átlagos olvasónak 13 000 évre lenne szüksége ahhoz, hogy elolvassa az Egyesült Államok összes törvényét. Minden évben születnek újabb törvények, régiek pedig megszűnnek, illetve változnak. A főállású munkaidő kevés lenne hozzá, hogy követni tudjuk a változásokat. Amikor valaki azt mondja: "Ez törvényellenes", mindig meg szoktam kérdezni tőle, vajon elolvasta-e az illető az amerikai törvénykönyvet az elejétől a végéig. Ha igennel felel, lassan kihátrálok a szobából. Sose fordítsunk hátat olyan embernek, aki azt hiszi magáról, hogy ismeri az összes törvényt.

Ahhoz, hogy sikert érjünk el a négyszög jobb felén, arra van szükség, hogy 5 százalékban a szemünkkel és 95 százalékban az agyunkkal lássunk. A törvények és a piaci erők megértése alapvetően fontos az anyagi sikerhez. A nagy vagyonáthelyeződésekre gyakran olyankor kerül sor, amikor változnak a törvények és változik a piac. Ezért lényeges, hogy figyeljünk, ha azt akarjuk, hogy a változások a javunkat szolgálják, és ne ellenünk érvényesüljenek.

A kormánynak szüksége van a pénzünkre Én hiszek az adófizetés szükségességében. Tudom, hogy az állam sok fontos, sőt létfontosságú szolgáltatással járul hozzá egy jól működő civilizációhoz. Úgy vélem azonban, hogy az államot sajnos nem jól irányítják, túl terjedelmes a kormányzat, és túl sok ígéretet nem tud betartani. De ez nem a ma hivatalban lévő politikusok és törvényhozók hibája. A legtöbb jelenlegi pénzügyi probléma több mint 60 éves múltra tekint vissza, A mai jogalkotók megpróbálják kezelni a problémát, és megoldásokat keresnek. Sajnos, ha hivatalban akarnak maradni, nem mondhatják meg a tömegeknek az igazat. Ha megtennék, azonnal eltávolítanák őket, mert a tömegek még mindig abban bíznak, hogy a kormány megoldja anyagi és egészségügyi ellátással kapcsolatos problémáikat. A kormány azonban erre nem képes. Egyre zsugorodik, a problémák meg nőnek. Közben a kormánynak tovább kell gyűjteni az adókat... még akkor is, ha a politikusok ennek ellenkezőjét ígérik. Ezért léptette életbe a Kongresszus az 1986-os adóreformot is. Be kellett tömni egy rést, hogy több adót lehessen begyűjteni. Az elkövetkezendő néhány évben a nyugati országok kormányzatainak a jelenleginél is több adót kell majd beszedniük, hogy be tudják tartani réges-régi ígéreteiket. Olyan ígéreteket, mint az ingyenes orvosi ellátás és a társadalombiztosítási támogatás, valamint a szövetségi nyugdíjak biztosítása több millió állami alkalmazott számára. A nagy leleplezésre valószínűleg nem most rögtön kerül sor, de 2010-re már nyilvánvalóvá fog válni a probléma súlyossága. A világ rá fog döbbenni, hogy az Egyesült Államok sem képes kivonni magát e nehézségek alól.

A Forbes magazin a következőket jósolja az Egyesült Államok adósságainak alakulásáról: "Észrevehetjük, hogy 2010-ig csökkenni, azután egyszeriben emelkedni fog. Éppen akkor hág majd a csúcsra, amikor Amerika történelmében a legnépesebb lesz a nyugdíjba vonulók tábora. A népességrobbanás első nemzedéke 2010-ben éri el a 65 éves kort. 2010-ben ez a korosztály ahelyett, hogy pénzt tenne be a tőzsdére, pénzt fog kivenni onnan. De az is lehet, hogy erre már előbb sor kerül. 2010-re a népességrobbanás nemzedékének 75 millió tagja úgy dönt majd, hogy legjelentősebb "eszközük", a házuk, túl nagy, mert a gyerekek már kirepültek a családi fészekből, eladják nagy házaikat, hogy vidékre költözzenek, valamilyen bűnözésmentes, kisvárosi környezetbe."

A jelenlegi nyugdíjalapok mind Amerikában, mind a Brit Nemzetközösség országaiban zsugorodni fognak, mert a piaci változásoktól függenek, azaz a piaccal együtt emelkednek, illetve csökkennek. A befektetési alapok elkezdik eladni a részvényeiket, hogy fedezni tudják a népességrobbanás nemzedékének tagjaitól kapott eladási megbízásokat, akiknek a nyugdíjukra kell a pénz. A népességrobbanás nemzedékét egyszeriben hatalmas tőkenyereség-adó sújtja majd a befektetési jegyeik eladása által szerzett nyereség fejében. A tőkenyereség abból fog származni, hogy magas áron adják el azokat a túlértékelt részvényeket, melyeket az alapok továbbadnak tagjaiknak. A népességrobbanás nemzedékének képviselői közül sokan nem készpénzt kapnak majd, hanem számlát az adóhivataltól, melyet be kell fizetniük — mindezt azért a tőkenyereségért, melyet sosem láttak. Ugyanis mindig az adóhivatal veszi le a sápot először.

Ezzel egy időben a népességrobbanás nemzedékének több millió szegény tagja egyre rosszabb egészségi állapotba kerül majd, mert történelmileg igazolt tény, hogy a szegények egészsége gyengébb, mint a jómódúaké. Az egészségügy kasszája csődben lesz, és tömegek könyörögnek majd több állami támogatásért Amerika-szerte.

Amerika nehéz helyzetét tovább fogja rontani Kína, mint a legnagyobb GNP-vel rendelkező nemzet, és az Európai Pénzügyi Unió megszületése is. Az a gyanúm, hogy mind a bérek, mind az árak szükségszerűen csökkenni fognak... és/vagy a termelékenységnek hihetetlen ütemben kell növekednie, hogy bírja a küzdelmet e két jelentős gazdasági hátráltató tényező ellenében.

Mindez 2010-re fog bekövetkezni, ami már egyáltalán nincs messze. Sor kerül a következő nagy vagyonáthelyeződésre, nem összeesküvés, hanem tudatlanság következtében. Jelenleg az ipari kor utolsó felvonását éljük, amikor a nagy kormányok és a nagy vállalatok kiváltságokat élveznek. Lassanként átlépünk az információ korába. 1989-ben leomlott a berlini fal. Szerintem ez az év legalább olyan jelentőséggel bírt, mint 1492, amikor Kolumbusz Ázsiába menet véletlenül felfedezte Amerikát. Egyes vélemények szerint 1492 az ipari kor hivatalos kezdete. A vége 1989-ben volt. A szabályok megváltoztak.

A történelem mutatja az utat

Gazdag apám arra bíztatott, hogy tanuljam meg jól a játékot. Ha már ismerem minden csínját-bínját, akkor azt tehetem, amit akarok. Azért írok és tanítok, mert aggódom, és úgy érzem, több embernek kellene tudnia, hogyan gondoskodjon önmagáról anyagilag. Nem a kormánytól és a munkahelytől kellene várni, hogy majd megsegíti az embert öreg napjaiban.

Remélem, hogy tévedek a gazdasági jövő tekintetében. Lehet, hogy a kormányzatok meg tudják tartani ígéreteiket, és képesek lesznek gondoskodni az emberekről: tovább növelik az adókat, és tovább növelik az adósságukat. Lehet, hogy a tőzsde örökké csak emelkedni fog, és soha nem megy lefelé. Talán az ingatlanárak is csak nőni fognak, és az otthonunk valóban a legjobb befektetésünkké válik. Az is lehet, hogy emberek milliói lesznek elégedettek a minimálbérrel, és abból is jól el tudják majd tartani a családjaikat. Talán mindez bekövetkezik. Én azonban nem hiszek benne. Ha a történelemre hagyatkozni lehet, akkor nem így lesz.

A történelem azt mutatja, hogy a 75 éves emberek két gazdasági recessziót és egy mélypontot éltek át. Lehet, hogy többé nem lesz mélypont. A történelmi példák azonban nem ezt igazolják. Gazdag apám azért olvastatott velem könyveket nagy kapitalistákról és közgazdászokról, hogy hosszabb távú áttekintést és jobb rálátást kapjak a múltra és a jövőre.

Ahogyan az óceán nagy hullámokat vet, ugyanúgy a piacok is, de míg az óceán hullámait a szél és a nap okozzák, a piac hullámzását két emberi érzelem vezérli: a mohóság és a félelem. Nem hiszem, hogy a mélypontok csak a múltra jellemzőek, mert mindnyájan emberek vagyunk, és sosem fog kiveszni belőlünk sem a mohóság, sem a félelem. Amikor pedig a mohóság és a félelem összecsapnak, és az ember nagyot veszít, akkor a következő feltörő emberi érzelem a depresszió. A depresszió két emberi érzésből tevődik össze: a dühből és a keserűségből. A düh önmagunkra irányul, a keserűség a veszteségre. A gazdasági mélypontok érzelmi mélypontok, depressziók is egyben. Az emberek veszítenek, és ettől depressziósokká válnak.

Habár a gazdaság jelenleg minden jel szerint kitűnő állapotban van, több millió ember él át kisebb-nagyobb depressziót. Talán van állásuk, de a lelkük mélyén tisztában vannak vele, hogy nincsenek anyagi perspektíváik. Haragszanak magukra, és keserűek az elvesztegetett idő miatt. Kevesen tudják, hogy az ipari kor csapdájába estek, amikor azt az elgondolást követték, hogy "keress biztos állást és ne aggódj a jövőd miatt!"

Nagy változás... és lehetőség

Hatalmas változások és hatalmas lehetőségek küszöbén állunk. Vannak, akiknek ez lesz minden idők legjobbika, másokra életük legrosszabb korszaka köszönt.

John F. Kennedy elnök azt mondta: "Nagy változásnak nézünk elébe."

Kennedy a négyszög "C-B" negyedéből jött, és mindent megtett, hogy felemelje azoknak az embereknek az életét, akik megrekedtek az idő fogságában. Sajnos emberek milliói még ma is ott vergődnek; olyan gondolatokat követnek, melyek réges-régen elavultak. Olyan gondolatokat, mint "járj iskolába, hogy biztos állásod legyen." Az oktatás fontosabb, mint valaha, de meg kell tanítanunk az embereket egy kissé messzebbre látni annál, mint hogy egyszerűen biztos állást keressenek maguknak, és azt várják, hogy a cég vagy az állam gondoskodjék róluk, ha leteszik a lantot. Ez az elképzelés az ipari korban működött... de ma már nem ott tartunk.

Senki sem állítja, hogy ez így sportszerű. Nem vagyunk sportszerű nemzet. Szabad nemzet vagyunk. Akadnak emberek, akik többet dolgoznak, akik okosabbak, akik jobban törekednek a sikerre, akik tehetségesebbek vagy jobban vágynak a jó életre, mint mások. Szabadon törekedhetünk céljaink megvalósítására, ha így döntünk. Mégis, ha valakinek jobban megy, mások mindig úgy vélik, hogy ez nem sportszerű. Ugyanezek az emberek azt is gondolják, hogy sportszerű dolog lenne, ha a gazdagok megosztanák a szegényekkel, amijük van. Nos, senki nem állítja, hogy ez így sportszerű. De minél sportszerűbbé akarjuk tenni a dolgokat, annál kevésbé leszünk szabadok.

A faji és egyéb előítéletekről el kell ismernem, hogy léteznek. Számolni kell velük. Én személy szerint gyűlölök mindenféle diszkriminációt, és mivel japán származású vagyok, a saját bőrömön is tapasztaltam ilyesmit. A négyszög bal felén van diszkrimináció, különösen a cégeknél. A külső, az iskolázottság, a bőrszín, hogy valaki férfi-e vagy nő... mindezek számítanak. A négyszög jobb felén azonban ezeknek a dolgoknak nincs jelentőségük. A jobb térfélen nem lényeges szempont a sportszerűség vagy a biztonság, csak a függetlenség, a szabadság és a játék szeretete. A jobb térfél játékosai szívesen fogadnak mindenkit, aki be akar szállni a játékba. Ha az illetőjátszik és nyer, az nagyszerű. Örülnek neki, sőt, kíváncsiak lesznek a titkára. Ha veszít, boldogan magukhoz veszik a pénzét, de nem szabad panaszkodnia vagy mást hibáztatnia a kudarcért. Ez nem divat a négyszög jobb térfelén. A sportszerűség nem számít. A játékot nem azért találták ki, hogy sportszerű legyen.

Miért hagyja békén az állam a "C-B" térfelet?

Az állam valójában nem hagyja békén a "C-B" térfelet, de a "C-B" térfélnek több lehetősége van rá, hogy kitérjen előle, és elrejtse a vagyonát. A Gazdag papa, szegény papában szóltam a cégek hatalmáról. Az egyik ok, amiért a gazdagok több vagyont tartanak meg maguknak, hogy cégként működnek és nem magánemberként. Egy magánszemély csak útlevéllel utazhat egyik országból a másikba. Egy cégnek nincs szüksége útlevélre. A cégek szabadon járhatják a világot, és gyakran szabadon dolgozhatnak is itt-ott. A magánszemélyeket a kormány számon tartja, és Amerikában csak "zöld kártyával" vállalhatnak munkát. Egy cégnek erre nincs szüksége.

A kormányzatok szeretnének több pénzt kihúzni a cégekből, de kénytelenek rájönni, hogy ha mértéktelen adóterhekkel sújtják a cégeket, azok elviszik a pénzüket és a munkájukat más országokba. Az ipari korban az emberek úgy emlegették az "offshore"-t, mint egy országot. A gazdagok mindig is vágytak az adóparadicsomokra, ahol örülnek a pénzüknek. Ma az "offshore" már nem ország, hanem maga a cyber-világ. Minthogy a pénz egy fogalom és láthatatlan, elrejtőzhet a láthatatlan világban, vagy legalábbis az emberi szem elől. Hamarosan, de lehet, hogy már ma is egy föld körüli pályára állított műhold segítségével intézik bankügyleteiket az emberek a világűrön keresztül, ahol nincsenek törvények, vagy egy olyan országot választanak maguknak, ahol a törvények a gazdagok oldalán állnak.

A Gazdag papa, szegény papában leírtam, hogy a cégek az ipari kor elején váltak népszerűekké, nem sokkal azután, hogy Kolumbusz felfedezte a kincsekben dúskáló új világot. Ahányszor a gazdagok hajókat indítottak a tengerre, mindig kockáztattak, mert ha a hajó nem tért vissza, a gazdagoknak fizetniük kellett az elpusztult tengerészek családjainak. Ezért hozták létre a cégeket, melyek törvény adta biztonságot nyújtottak, és a kockázatot a vállalkozásba fektetett pénz mértékére korlátozták. Így a gazdagok csak a saját pénzüket kockáztatták, a legénység pedig az életét. Nem sok minden változott azóta.

Akármerre járok a világban, a legtöbb tárgyalópartnerem hasonlóképpen köt üzletet: ők cégeik alkalmazottjai. Elméletileg semmi sem a tulajdonuk, és szinte nem is léteznek mint magánszemélyek. Ők pusztán gazdag cégeik képviselői, de magánszemélyként nincs semmijük. Bármerre járok, mindenütt azt hallom: "Ezt ebben az országban nem lehet megtenni. Ez törvényellenes."

Az emberek nemigen veszik észre, hogy a nyugati világ legtöbb országában közel azonos törvények vannak érvényben. Lehet, hogy más szavakkal fogalmazzák meg ugyanazt, de a törvények alapjai meglehetősen egyformák.

Azt ajánlom, legalább vegyék fontolóra, hogy saját cégük alkalmazottaivá váljanak. Különösen előnyös megoldás ez a magas jövedelmű "E"-k és "C"-k számára, még ha franchise-ok tulajdonosai is, vagy hálózati marketinggel keresik a pénzüket. Kérjenek tanácsot hozzáértő pénzügyi tanácsadóktól! Ők segítenek a választásban, és megtalálják az önök helyzetének legmegfelelőbb megoldást.

Kétféle törvény létezik A felszínen úgy tűnik, mintha a gazdagokra külön törvények vonatkoznának, nem ugyanazok, mint bárki másra. A valóságban azonban ugyanazok a törvények érvényesek mindenkire. A különbség csupán abban rejlik, hogy a gazdagok a maguk javára használják ki a törvényeket, a szegények és a középosztálybeliek viszont nem. Ez az alapvető különbség. A törvények ugyanazok, egyformán vonatkoznak mindenkire, és azt javaslom, fogadjanak fel okos tanácsadókat, és tartsák be a törvényeket. Olyan könnyű legális úton pénzhez jutni, hogy nem érdemes megszegni a törvényt és börtönbe kerülni miatta. Jogi tanácsadóink úgyis idejekorán figyelmeztetnek minket a várható törvényváltozásokról. Ha pedig a törvények változnak, a pénz is gazdát cserél.

Két választási lehetőség

A szabad társadalmak egyik előnye, hogy az emberek szabadon választhatnak. Szerintem két nagy választási lehetőségünk van: a biztonság vagy a szabadság. Ha a biztonságot választjuk, nagy árat kell fizetnünk érte mértéktelen adók és büntető kamatok formájában. Ha a szabadságot választjuk, meg kell tanulnunk az egész játékot, és azután játszanunk kell. Mindenki maga dönti el, melyik negyedben akar játszani. E könyv I. része bemutatta a CASHFLOW-négyszög sajátosságait, a II. rész pedig arról tájékoztatott, milyen gondolkodásmód és szemlélet szükséges a négyszög jobb térfelén. Ezek után mindenki felmérheti, mely negyedben tartózkodik jelenleg, továbbá, hogy melyikbe szeretne kerülni. Mostanra már jobban megértjük azt a szellemi folyamatot és gondolkodásmódot is, mely a négyszög jobb felén érvényesül.

Az eddigiekben bemutattam a négyszög bal feléről a jobb felére való átjutás néhány módját. A továbbiakban szeretném megismertetni önöket bizonyos részletekkel. A könyv utolsó, III. részében 7 lépésben vázolom azokat a teendőket, melyek segítenek megtalálni az anyagi előbbre jutás lehetőségét, és véleményem szerint alapvetően fontosak a négyszög jobb felére való átlépéshez.

A szerző jegyzete

1943-ban az Egyesült Államokban bevezették az összes amerikai dolgozó adóztatását, méghozzá úgy, hogy az adót a fizetésekből vonták le. Másként szólva, a kormány előbb kapta meg a jussát, mint az "A" negyedben dolgozó személy. Aki csupán "A" volt, aligha kerülhette el az adózást. Ez egyben azt is jelentette, hogy nem csupán a gazdagoknak kellett adót fizetniük, amint azt az Alkotmány 16. módosítása ígérte. A négyszög bal feléhez tartozókat egytől egyig adófizetésre kötelezték, akár gazdagok voltak, akár szegények. Mint már korábban említettem, jelenleg Amerikában a legalacsonyabb fizetésű réteg százalékosan több adót fizet a jövedelméhez viszonyítva, mint a gazdagok és a középosztály.

1986-ban azután az adóreform a jól fizetett "E" negyedbeli szakembereket hozta nehéz helyzetbe. A törvény orvosokra, jogászokra, építészekre, fogorvosokra, mérnökökre és egyéb értelmiségi pályán dolgozókra terjedt ki, nehézzé, vagy egyenesen lehetetlenné téve számukra, hogy megvédjék a jövedelmüket, ahogyan azt a gazdagok teszik a "C" és "B" negyedben.

Ezek az értelmiségiek arra kényszerültek, hogy "E"-ként, azaz vállalkozóként tevékenykedjenek, nem alapíthattak céget, vagy ha igen. akkor büntetést kellett fizetniük az adóhatóságnak. A gazdagok nem fizetnek büntetést az adóhatóságnak. A jól fizetett értelmiségi szakemberek viszont vállalkozókként szerzik a jövedelmüket, és a legmagasabb adózási sávba esnek. Nekik nincs rá lehetőségük, hogy adócsökkentő módszerekkel megvédjék jövedelmüket, ez csak a cégeknek van megengedve. Ugyanakkor a megváltozott törvények értelmében minden vállalkozót arra köteleztek, hogy a naptári év végén adózzék. Ezzel ismét azt érte el a kormány, hogy a lehető legnagyobb mértékben megadóztassa a jövedelmüket.

Beszéltem ezekről a változásokról a saját könyvelőmmel, és ő emlékeztetett rá, hogy a kezdő kisvállalkozók számára az jelenti a legnagyobb megrázkódtatást, amikor az első üzleti év végén ki kell fizetniük a "vállalkozói" adót. Ez az adó az "E"-k, azaz vállalkozók esetében kétszerese annak, amit az "A"-k, vagyis alkalmazottak fizetnek. Ráadásul a számítás alapjául az a jövedelem szolgál, melyen az egyén még semmilyen adókedvezményt vagy személyes mentességet nem érvényesíthetett Egy "E"-vel megeshet, hogy nincs adóköteles jövedelme, mégis kell vállalkozói adót fizetnie. A cégek ezzel szemben nem fizetnek vállalkozói adót.

Az 1986-os adótörvény hatékonyan kiszorította az "A"-kat és "E"-ket az ingatlanbefektetésekből is, és az értékpapírok felé, azaz a részvények és befektetési alapok felé terelte őket. Amint a létszámcsökkentések elkezdődtek, több millió ember nemcsak az állása miatt aggódhatott, hanem a nyugdíja miatt is, egyszerűen azért, mert eljövendő anyagi jólétét a piac változásaitól függő értékpapírokra alapozta.

Az 1986-os adótörvény — úgy tűnik — azzal a céllal is készült, hogy megszüntesse a kis közösségi bankokat Amerikában, és a nagy, országos bankok kezében összpontosítsa az egész bankrendszert. Az a gyanúm, erre azért volt szükség, hogy Amerika felvehesse a versenyt a nagy német és japán bankokkal. Ha ez volt a cél, sikerült elérni. Ma Amerikában a bankügyletek személytelenebbül zajlanak, minden a számokon múlik, aminek az lett a következménye, hogy bizonyos társadalmi rétegek nehezebben juthatnak lakáskölcsönhöz. Régen egy-egy kisvárosi bankár személyesen ismerte az embereket, ma a központi számítógép egyszerűen kiköpi annak a nevét, aki nem felel meg a személytelen követelményrendszernek.

1986 óta, az adóreform óta a gazdagok továbbra is többet keresnek, kevesebbet dolgoznak, kevesebb adót fizetnek, és nagyobb vagyonvédelmet élveznek, mert azt a módszert alkalmazzák, amelyet gazdag apám tanított nekem 40 évvel ezelőtt: "Építsd ki a saját cégedet és vásárolj ingatlant!" Keressünk tehát sok pénzt cégformában, és mentsük meg a jövedelmünket ingatlanok által. Miközben amerikaiak milliói dolgoznak, fizetnek egyre több adót, és pumpálnak havonta több milliárdot befektetési alapokba, a gazdagok csendben eladják cégük részvényeit, ezáltal még gazdagabbakká válnak, majd milliárdos értékben vásárolják az ingatlanokat. Aki megveszi egy cég részvényeit, az részesedik a cég tulajdonjogából. A tőzsdei részvények tulajdonosai nem élvezik azokat az előnyöket, amelyeket egy cég, illetve ingatlan birtoklása nyújt.

Miért ajánlotta gazdag apám, hogy építsem ki a saját cégemet, azután vásároljak ingatlan? Mert az adótörvények azoknak kedveznek, akik ezt az utat választják. E téma kifejtése azonban messze túlmutat ennek a könyvnek a keretein. De gondoljunk csak a hihetetlenül gazdag Ray Kroc, a McDonald's alapítójának szavaira: "Én nem hamburgerrel üzletelek, hanem ingatlannal." Gazdag apám alaposan a fejembe verte: "Építsd ki a saját cégedet, és vásárolj ingatlant!" Másként szólva, a négyszög jobb felén igyekezzünk vagyont szerezni, hogy kihasználhassuk az adótörvények kínálta előnyöket.

George Bush elnök 1990-ben megemelte az adókat, miután a következőt ígérte: "Figyeljék a számat! Nem lesz új adó." 1992-ben Clinton elnök megvalósította a modern kor történelmének legnagyobb adóemelését. Ezek az emelések megint csak a "A"-kat és "E"-ket sújtották, miközben a "C"-k és "B"-k legnagyobb hányadát nem érintették.

Ahogyan egyre inkább kifelé haladunk az ipari korból és egyre beljebb az információ korába, mindannyiunknak értesüléseket kell szerezni a különböző negyedekről. Az információ korában a jó értesülések jelentik a legnagyobb vagyont. Ahogyan Erik Hoffer fogalmazott: "A változás korában...

A tanulók öröklik a földet, Míg a tanultak,

nagyszerű tudásuk birtokában egy oly világgal bíbelődnek,

amely már nem létezik."

Ne feledjük!

Mindenki anyagi helyzete más és más. Ezért ajánlom mindig a következőket: 1. Leljünk rá a lehető legjobb szakmai és pénzügyi tanácsra! Például egy cég bizonyos esetekben jól működik, más esetben nem. Még a négyszög jobb felén is előfordulhat, hogy egy "E" típusú vállalkozás a megfelelő.

2. Ne feledjük, hogy különböző tanácsadók látják el tanácscsal a gazdagokat, a szegényeket és a középosztálybelieket, ahogyan más tanácsadóik vannak azoknak, akik a négyszög jobb felén keresik a pénzüket, és mások azoknak, akik a balon. Vegyük figyelembe azoknak a tanácsát, akik már ott vannak, ahová mi igyekszünk!

3. Soha ne vágjunk bele semmilyen vállalkozásba vagy befektetésbe adókedvezmények miatt! Az adókedvezmény plusz jutalom; azért adja a kormány, mert azt tesszük, amit akar tőlünk. Csak külön jutalomnak tekintsük, ne vezérelje tetteinket.

4. A következő tanács azokra is érvényes, akik nem amerikai állampolgárok. Lehet, hogy a törvényeink különböznek, de a használható tanácsok felkutatása mindenütt azonos elvek alapján zajlik. A jobb térfél emberei a világon mindenütt nagyon hasonlóan járnak el.

III. rész

Hogyan legyünk sikeres "C"-k és "B"-k?

10. fejezet

Haladjunk apró léptekkel!

Van egy mondás, miszerint "Az ezer mérföldes utazás is egyetlen lépéssel kezdődik". Szeretném egy kicsit módosítani az állítást: "Az ezer mérföldes utazás is egyetlen apró lépéssel kezdődik." Azért hangsúlyozom ezt, mert sokakkal találkoztam, akik hatalmas léptekkel akarnak szökellni, ahelyett, hogy apró, pici lépésekkel haladnának előre. Mindannyian találkoztunk már olyanokkal, akik teljesen elhagyták magukat és elhíztak, aztán egyszer csak elhatározzák, hogy lefogynak tíz kilót és visszanyerik régi formájukat. Heves fogyókúrázásba kezdenek, naponta két órát tornásznak, és 10 mérföldeket futnak. A lelkesedés körülbelül egy hétig tart. Lefogynak pár kilót, azután a szenvedés, az unalom és az éhség elkezdi felőrölni akaraterejüket és elszántságukat. A harmadik hétre ismét teret nyernek a régi szokások, a mértéktelen evés, a mozgás nélküli életmód és a tévé előtti tespedés.

A hatalmas léptekkel való szökellés helyett én az apró, pici lépéseket ajánlom. A hosszú távú pénzügyi sikert nem a lépések hosszán lehet lemérni. Sokkal inkább a lépések számán, hogy milyen irányba haladunk és hány évig. A valóságban ez a képlet határozza meg minden törekvés sikerét vagy kudarcát. Sok embert láttam, jómagam sem kivétel, akik túl kevésből túl messzire akartak jutni, ha pénzről volt szó. Ennek azután hatalmas bukás lett a vége. Nehéz egyetlen apró lépést tenni előre, ha előbb létrára van szükségünk, hogy kimásszunk a magunk ásta anyagi gödörből.

Hogyan együnk meg egy elefántot?

A következő néhány bekezdésben 7 lépésbe foglalva leírom, hogyan juthatunk el a négyszög jobb térfelére. Gazdag apám útmutatásai alapján jómagam 9 éves koromban kezdtem el e 7 lépéssel foglalkozni és szellemükben cselekedni. Életem végéig nem fogok eltérni tőlük. Mielőtt leírnám a 7 lépést, figyelmeztetnem kell önöket valamire. Néhányan biztosan túlságosan nagy falatnak fogják találni a feladatot, és az is, ha egy hét alatt akarjuk megvalósítani. Tehát kérek mindenkit, kezdjék apró, pici lépésekkel!

Mindnyájan ismerjük a mondást: "Róma nem egy nap alatt épült fel." Én a következő kérdést szoktam feltenni magamnak, amikor megriadok a tanulnivaló mennyiségétől: "Hogyan együnk meg egy elefántot?" A válasz: "Falatonként." Gondoljanak erre önök is, amikor egy kicsit is úgy érzik, hogy túl sok mindent kell elsajátítaniuk ahhoz, hogy átjussanak az "A", illetve a "E" negyedből a "C" és "B" negyedbe. Legyenek türelmesek önmagukhoz, és mérjék fel, hogy az átmenet több, mint mentális tanulás; érzelmi tanulási folyamat is. Miután apró lépésekkel haladtak előre hat hónaptól egy évig terjedő ideig, elkezdhetnek gondolkodni a következő mondáson: "Előbb járni kell, hogy futni tudjunk." Másként szólva, az apró lépésektől először a gyaloglásig kell eljutnunk, és csak azután szaladhatunk. Legalábbis én ezt az eljárást javaslom. Akinek nem tetszik, követheti sok millió ember példáját, akik a gyors és könnyű utat választják, vagyis vesznek egy lottószelvényt. Ki tudja? Talán önnek szerencséje lesz.

Jobb tenni, mint tétlenkedni

Szerintem az "A"-k és "E"-k számára azért olyan nehéz átjutni a "C" és "B" negyedekbe, mert túlságosan félnek a hibáktól. Gyakran mondanak olyasmit, mint "félek, hogy belebukom"; vagy "Több információra van szükségem. Tudnál ajánlani még egy könyvet?" Az önbizalomhiány a fő kerékkötő, mely jelenlegi negyedükhöz láncolja őket. Kérem, olvassák el figyelmesen a 7 lépést, majd a 7 gyakorlati teendőt. A legtöbb embernek első, apró lépésként a "C" és "B" negyed felé elég ennyi. A 7 gyakorlati teendő a lehetőségek és változások egész tárházát nyitja majd meg. De azután is maradjunk meg az apró lépéseknél.

A Nike jelmondata a "Just do it" annyit jelent, "Csináld csak!" — Nos, erre van szükség. Sajnos az iskolában azt tanították, nem szabad hibázni. Tanult, értelmes emberek millióit bénítja meg a hibák elkövetésétől való félelem. Az egyik legfontosabb tanári tapasztalatom, hogy az igazi tanulás szellemi, érzelmi és fizikai folyamat egyszerre. Ezért mindig jobb tenni, mint tétlenkedni, mint passzivitásba burkolózni. Ha cselekszünk és hibázunk, legalább megtanulunk valamit mentálisan, érzelmileg és/vagy fizikailag. Aki mindig a helyes választ keresi, gyakran az "analízis-paralízis" nevű betegségbe esik, mely kór, úgy tűnik, számos művelt embert megtámadott. Egy szó, mint száz, csak hibák által tanulhatunk. Úgy tanultunk megjárni és biciklizni, hogy hibákat követtünk el. Azok az emberek, akiket a hibáktól való félelmük visszatart a cselekvéstől, mentálisan értelmesek lehetnek ugyan, de érzelmileg és fizikailag biztosan sérültek.

Néhány évvel ezelőtt készült egy tanulmány a világ gazdagjairól és szegényeiről. Azt kutatta, hogyan gazdagodnak meg a szegénységbe született emberek. Az eredmény azt mutatta, hogy ezek az emberek, bármelyik országban élnek, három tulajdonsággal rendelkeznek: 1. Hosszú távra terveznek, és nem tévesztetik szem elől a célt.

2. Hisznek a késleltetett jutalomban.

3. Kihasználják a kamatos kamat adta lehetőségeket.

A tanulmány megállapította, hogy ezek az emberek hosszú távra terveztek, és tudták, hogy végül övék lesz az anyagi siker, ha kitartanak elképzelésük mellett. Hajlandók voltak rövid távon áldozatokat hozni a hosszú távú siker érdekében, ez a késleltetett jutalom alapja. Albert Einsteint is megdöbbentette, milyen ütemben sokasodik a pénz pusztán a tőkésítés által. A pénz tőkésítését az emberiség egyik legmegdöbbentőbb találmányaként méltatta. A tanulmány a tőkésítést egy más szintre is értelmezte, nem csupán pénzre. Megerősítette az apró lépések elméletét; ugyanis minden apró lépés "tőkésedik" az évek során. Azoknak az embereknek, akik tétlenül ültek, hiányzott a tudás és tapasztalat együtteséből adódó megsokszorozott emelőerő.

A tanulmány arra is magyarázatot talált, mitől szegényednek el a gazdagok. Sok vagyonos család mindössze három nemzedék alatt elveszíti vagyona jelentős részét. Nem meglepő, hogy a tanulmány az alábbi három tulajdonságot találta rájuk jellemzőnek: 1. Rövid távra terveznek.

2. Azonnal jutalmat várnak.

3. Nem veszik figyelembe a kamatos kamat erejét.

Sokszor találkozom olyanokkal, akik rosszul érzik magukat, miután elmondom nekik, hogyan juthatnak pénzhez. Nem akarnak nagy távlatokban gondolkozni. Sokan kétségbeesetten keresik a rövid távú megoldást, mert égető anyagi gondjaik vannak — például fogyasztói hiteltartozásuk van, és nincsenek befektetéseik, mert engedtek az azonnali jutalmazás heves vágyának. Az "egyél, igyál és légy boldog, amíg fiatal vagy!" elve szerint élik az életüket. Így visszaélnek a tőkésítés erejével, ami azután hosszú távon adósságokhoz vezet, nem pedig jómódhoz.

Gyors megoldást keresnek, és azt várják tőlem, hogy megmondjam nekik, mit tegyenek. Ahelyett, hogy arra figyelnének, kivé kell válniuk ("lenni"), hogy azt "tegyék", amit tenniük kell a nagy vagyon megszerzéséhez, rövid távú megoldást akarnak egy hosszú távú problémára. Másként szólva, nagyon sok ember a "gazdagodjunk meg gyorsan" filozófiát követi az életében. A magam részéről sok szerencsét kívánok nekik, mert jócskán szükségük lesz rá.

Egy hasznos tipp

Bizonyára sokan hallották már, hogy akik leírják a céljaikat, azok sikeresebbek, mint akik nem. Ismerek egy tanárt Ontarióből, Kanadából. Úgy hívják, Raymond Aaron, és szemináriumokat tart, valamint kazettákat készít az értékesítés, a célkitűzés, a jövedelem megkétszerezése és a hálózati marketing témakörében. Ezekkel a témákkal sokan mások is foglalkoznak, én mégis őt ajánlom, mert magával ragadó megfigyelései vannak e fontos kérdésekkel kapcsolatban. Olyan megfigyelései, amelyek segítenek elemi céljainkat az üzlet és a befektetések terén.

A célkitűzéssel kapcsolatban ő is azt tanácsolja, amit én, hogy apró léptekkel haladjunk. Azt ajánlja, legyenek nagyszabású, hosszú távra szóló álmaink, vágyaink. Ami azonban a célok meghatározását illeti, inkább alul vállalásra, mint túlvállalásra bíztat. Más szavakkal: haladjunk apró lépésekkel. Mondok egy példát: Ha az a célunk, hogy gyönyörű, kisportolt legyen a testünk, nem kell mindjárt ajtóstól a házba rontani, tegyünk érte először csak kevesebbet, mint amennyit bírnánk. Ne tornázzunk egy egész órát, elég a húsz perc is. Vagyis olyan célt válasszunk, amivel alul vállaljuk a lehetőségeinket vagy a képességeinket, nem felül, de amellett azután tartsunk ki. Az eredmény az lesz, hogy nem érezzük magunkat túlterheltnek, sőt, inkább munkabírásunk kihasználatlansága tűnik fel. Jómagam ilyenkor azt tapasztalom, alig várom, hogy lemehessek az edzőterembe, vagy megtegyek bármi más, az életem megváltoztatását elősegítő dolgot. Furcsa, de úgy érzem, azzal érem el a céljaimat, hogy kevesebbet teljesítek, ahelyett, hogy halálra erőltetném és agyonhajszolnám magamat. Összefoglalva, legyenek nagyszabású, merész álmaink, azután teljesítsünk belőlük mindennap egy kicsivel kevesebbet, mint amennyit bírnánk. Vagyis haladjunk apró, pici léptekkel, ne hatalmas ugrásokkal a sziklákon át. Tűzzünk magunk elé elérhető napi célokat, hogy pozitív megerősítésben legyen részünk, ha elértük őket, így könnyebb kitartanunk, amíg meg nem valósítjuk a távlati célt. Íme egy példa arra, hogyan tűzök ki magam elé kicsi, megvalósítható célokat: Leírtam magamnak, hogy minden héten meghallgatok két kazettát. Lehet, hogy kétszer vagy akár többször is meghallgatom ugyanazt a kazettát, ha jónak találom, de akkor az is beleszámít a heti kettőbe. A feleségemmel van egy közös leírt célunk is: évente legalább két olyan szemináriumon veszünk részt, mely a "C" és "B" negyedről szól. Elmegyünk hát nyaralni olyan emberekkel, akik szakértői a témának. Rengeteget tanultunk tőlük, miközben játszunk, pihenünk és együtt vacsorázunk. Ez is az alulvállalás egy módja, és közelebb visz a nagy célhoz. Köszönettel tartozom Raymond Aaronnak, különösképpen a célkitűzésekről szóló kazettájáért, mert hozzásegített, hogy sokkal többet érjek el sokkal kevesebb stresszel, mint azelőtt.

Ezután a kis kitérő után haladjunk tovább, de ne feledjék, nagy távlatokban gondolkozzanak, vállalják alul a célt napi szinten, és járjanak apró léptekkel. Ez a hosszú távú siker kulcsa, és ez teszi lehetővé az átlépést a CASHFLOW-négy szög bal feléről a jobbra.

Aki gazdag akar lenni, változtassa meg a szabályokat

Gyakran mondogatom, hogy "megváltoztak a szabályok". Az emberek ilyenkor általában lelkesen bólogatnak: "Bizony, bizony. A szabályok megváltoztak. Már semmi sem a régi." De azután mégis maradnak a járt úton, és nem változtatnak semmin.

Pénzügyi kimutatások az ipari korból

"Tegyük rendbe pénzügyeinket" című tanfolyamomat azzal kezdem, hogy kitöltetek a hallgatókkal egy pénzügyi kimutatást. Ez sokaknak átütő erejű élményt jelent. A pénzügyi kimutatások olyanok, mint a röntgenfelvételek. Mindkettő olyasmit tár elénk, amit szabad szemmel nem láthatunk. Miután a csoport összes tagja kitöltötte a pénzügyi kimutatást, könnyen ki lehet szűrni, ki az, aki "pénzügyi rákban" szenved, és ki egészséges pénzügyileg. Általában az ipari kor eszméinek képviselői a "rákosok".

Miért mondom ezt? Mert az ipari korban nem kellett "gondolni a holnapra". A szabály így hangzott: "Dolgozz csak keményen, és a munkaadód vagy a kormány majd gondoskodik a holnapjaidról." Ezért mondta azt sok barátom és családtagom, "Szerezz állami állást, ott nagyon jó szociális juttatásokat adnak." Vagy: "Bizonyosodj meg róla, hogy a cég, ahol dolgozol, jó nyugdíjtervet ajánl." Vagy: "Csak olyan céghez menj dolgozni, ahol erős a szakszervezet." Ezek a tanácsok mind az ipari kor szemléletét tükrözik, és "jogosultság" szemlélet néven foglalhatók össze. A szabályok megváltoztak, sok ember mégsem változtatott saját személyes szabályain... különös tekintettel a pénzügyi szabályokra. Ma is úgy költekeznek, mintha nem kellene gondolni a jövőre. Amikor egy-egy ember pénzügyi kimutatását olvasom, mindig arra figyelek: van-e az illetőnek jövője vagy nincs.

Van-e önnek jövője?

Leegyszerűsítve a dolgokat, ezt nézem meg egy-egy pénzügyi kimutatásban.

Akiknek nincsenek készpénzáramlást biztosító eszközeik, azoknak nincs jövőjük. Ezek az emberek általában keményen megdolgoznak a fizetésükért. Ha megfigyeljük, a legtöbb ember "kiadás rovatában" a két legnagyobb havi kiadás az adók és a forrásokból származó hosszú távú hiteltörlesztések. A kiadások kimutatása náluk a következőképpen fest:

Más szóval a kormány és a bank előbb kapja meg a járandóságát, mint ők maguk. Akik nem tudják biztosítani maguknak a készpénzáramlást, azoknak pénzügyi értelemben általában nincs jövőjük, és az elkövetkezendő néhány évben súlyos gondoknak nézhetnek elébe.

Miért? Aki csak az "A" negyedből szerzi a jövedelmét, az alig élvez védelmet az adók és adósságok terheitől. Még egy "E" is több sikerrel veheti fel a harcot e két pénzügyi rákfene ellen.

Ha ez így nem eléggé érthető, azt javaslom, olvassák el vagy olvassák el újra a Gazdag papa, szegény papát, az jobban megvilágítja ezt és a következő néhány fejezetet.

Három készpénzáramlási modell Amint azt a Gazdag papa, szegény papában bemutattam, három alapvető készpénzáramlási modell létezik: egy a gazdagokra, egy a szegényekre, egy pedig a középosztályra jellemző. Íme a szegények készpénzáramlási modellje:

Ez pedig a középosztály készpénzáramlási modellje: Ezt a készpénzáramlási modellt társadalmunk "normálisnak" és "intelligensnek" minősíti. Végül is, akik ezt a mintát követik, bizonyára jól fizető állásokban dolgoznak, van szép otthonuk, autójuk és hitelkártyájuk. Gazdag apám ezt hívta "a munkásosztály álmának".

Felnőtt hallgatóimnak többnyire nagy szellemi erőfeszítést okoz, amikor CASHFLOW nevű oktató társasjátékomat játszom velük. Miért? Mert bevezet a pénzügyi műveltségbe, ami azt jelenti, megismertet a pénzügyi számokkal és szakkifejezésekkel. A játék több órába telik, nem azért, mert olyan hosszú, hanem, mert a játékosok egy teljesen új dolgot tanulnak meg. Majdnem olyan ez, mint egy idegen nyelv megtanulása. Szerencsére azonban ezt a műveltséget hamar el lehet sajátítani, és azután már gyorsabban megy a játék. Ettől kezdve ugyanis a játékosok már okosabbak, és minél többször játsszák a játékot, annál okosabbak és gyorsabbak lesznek, és egyre jobban szórakoznak közben. Történik azonban valami más is. Minthogy a játékosok pénzügyi műveltségre tesznek szert, derengeni kezd nekik, hogy személy szerint anyagi nehézségeik vannak, noha a társadalom szemében ők testesítik meg az "anyagi normát". Nos, az ipari korban teljesen elfogadott volt a középosztály készpénzáramlási modellje, de az információ korában végzetessé válhat. Miután sikeresen megtanulták és megértették a játékot, sokan új megoldások után néznek. Olyan ez, mint egy személyes anyagi egészségükre vonatkozó pénzügyi jelzés, amint egy enyhe szívroham is figyelmeztet, hogy baj van az ember fizikai egészségével.

Ilyenkor sokan elkezdenek gazdagok módjára gondolkodni, és feladják a keményen dolgozó középosztályra jellemző gondolkodásmódot. Jó néhány CASHFLOW-parti után sokan egészen a gazdagok szemével kezdik látni a világot, és a következőhöz hasonló készpénzáramlási modellt keresnek: Ez az a gondolati minta, melyet gazdag apám már kicsi gyerekkorunkban meg akart tanítani fiának és nekem. Ezért dolgoztatott ingyen egy darabig, és ezért tagadta meg a fizetésemelést. Nem akarta, hogy hozzászokjunk a jól fizető állás gondolatához. Azt igyekezett elérni, hogy eszközökben és bevételben gondolkodjunk, tőkenyereség, osztalékok, bérbeadásból, saját tulajdonú cégekből és szerzői jogdíjakból származó jövedelmek formájában.

Aki sikert akar elérni az információ korában, annak minél gyorsabban el kell kezdenie kifejlesztenie pénzügyi és érzelmi intelligenciáját, hogy így gondolkodjék, mert csak így érheti el az anyagi biztonságot és az anyagi függetlenséget. Világunkban, ahol a munkahelyi biztonság kiveszőfélben lévő fogalom, ez a készpénzáramlási modell tűnik a leghasználhatóbbnak. Ahhoz pedig, hogy megvalósítsuk, a "C" és "B" negyedből kell szemlélnünk a világot, nem az "A" és "E" negyedből.

Az ilyen fajta pénzügyi kimutatást az információ korának pénzügyi kimutatása névvel is illethetném, mert a bevétel szigorúan az információ által folyik be, nem munka által.

Az információ korában a kemény munka nem azt jelenti, mint az agrárkorban vagy az ipari korban. Az információ korában azt fizetik a legrosszabbul, aki a legtöbbet dolgozik fizikai értelemben. Ez igaz ma is, és a történelem is ezt igazolja.

De ha a mai ember azt mondja, "Ne dolgozzunk sokat, dolgozzunk ésszel!", akkor ezen nem az "A" vagy "E" negyedben végzett munkát érti, hanem a "C vagy "B" negyedben végzettet. Ez az információ korára jellemző gondolkodás, és ezért olyan lényeges manapság és a jövőben a pénzügyi és érzelmi intelligencia.

Mi tehát a megoldás?

A megoldás természetesen az, hogy elsajátítják a gazdagok gondolkodásmódját, és a jövőben nem úgy gondolkodnak, mint a szegények vagy a középosztálybeliek. Más szavakkal, a "C" vagy a "B" negyedből szemlélik a világot. Ez azonban nem olyan egyszerű, mint visszamenni az iskolába, és kijárni néhány tanfolyamot. Ahhoz, hogy a "C vagy a "B" negyedben sikeresek lehessünk, pénzügyi intelligenciára, rendszerszemléleti intelligenciára és érzelmi intelligenciára van szükség. Ezeket nem lehet iskolában megtanulni. Az intelligenciának ezeket a formáit azért olyan nehéz elsajátítani, mert a legtöbb felnőtt ember a "dolgozzunk sokat és költsünk" szlogenre van "programozva". Anyagi bizonytalanságban élnek, ezért egyre többet dolgoznak. Azután hazajönnek, és meghallják, hogyan hullámzik a tőzsde fel-le. Ettől még jobban nő a bizonytalanságérzetük, ezért gyorsan beszereznek egy új házat vagy autót, netán elmennek golfozni, hogy megfeledkezzenek róla. A baj csak az, hogy az aggodalom hétfőn reggel visszatér.

Hogyan kezdjünk el a gazdagok módjára gondolkodni?

Gyakran megkérdezik tőlem, hogyan kell elkezdeni úgy gondolkodni, mint a gazdagok. Mindenkinek azt tanácsolom, kezdje kicsiben és tájékozódjon; ne rontson ajtóstól a házba. Nem kell mindjárt befektetési jegyeket vagy bérbe adandó ingatlant vásárolni. Annak, aki komolyan és kitartóan meg akar tanulni úgy gondolkodni, mint a gazdagok, a CASHFLOW társasjátékot javaslom.

A játékot azért fejlesztettem ki, hogy segítse a pénzügyi intelligencia kialakulását. Megadja azt a szellemi, fizikai és érzelmi képzést, mely ahhoz kell, hogy az ember gondolkodásmódja fokozatosan átalakuljon a szegényekéből vagy a középosztálybeliekéből a gazdagokévá. Megtanítja fontosnak tekinteni azt, amit gazdag apám fontosnak tartott — és ez semmi esetre sem a magas fizetés vagy a nagy ház.

A bizonytalanságérzetet a készpénzáramlás csillapítja, nem a pénz Az anyagi gondok és a szegénység valójában az egzisztenciális bizonytalansággal függnek össze. Olyan szellemi és érzelmi hurkok ezek, melyek körénk csavarodnak, és fogva tartanak a "mókuskerékben".

Ahhoz, hogy ki tudjunk lépni a megszokott gondolkodási sémából, szét kell szakítani a szellemi és érzelmi hurkokat.

Néhány hónappal ezelőtt egy bankárral pénzügyi szokásaiból fakadó nehézségeinek megszüntetésén dolgoztam. Nem vagyok terapeuta, de van némi tapasztalatom arra nézve, milyen nehéz szakítani a család által belénk nevelt szokásokkal.

Az említett bankár évente több mint 120 000 dollárt keres, mégis állandó anyagi gondokkal küzd. Van csodálatos családja, három autója, nagy háza, nyaralója, és egészében véve úgy néz ki, mint akinek jól megy a sora. Amikor azonban belenéztem a pénzügyi kimutatásába, rádöbbentem, hogy pénzügyi rákban szenved, ami néhány éven belül végez vele, ha nem változtat az életmódján. Amikor először játszottak CASHFLOW-t a feleségével, látszott, hogy kínlódik, és képtelen úrrá lenni az idegességén. A gondolatai másutt jártak, és úgy tűnt, egyáltalán nem érti a játékot. Már négy órája játszott, de még mindig nem tudott kikeveredni a "mókuskerékből". Mindenki más befejezte a partit, ő azonban továbbra is egy helyben vesztegelt.

Amikor végül elpakoltuk a játékot, megkérdeztem tőle, mi a baj. Mindössze annyit válaszolt, hogy a játék túl nehéz, túl lassú és túl unalmas. Ekkor emlékezetébe idéztem, amit a játék kezdete előtt mondtam neki: minden játék a játékosok személyiségét tükrözi vissza. Vagyis a játék tükör, melyben megláthatjuk önmagunkat.

Ez az állítás ingerelte, ezért nem akartam tovább feszíteni a húrt, hanem megkérdeztem, még mindig rendbe akarja-e tenni az anyagiakat az életében. Azt mondta, igen, ezért aztán megkértem, hogy a feleségével együtt — akinek nagyon tetszett a játék — csatlakozzanak egy befektetőkből álló másik csoportomhoz, és játsszanak velük egy újabb partit.

Egy hét múlva kelletlenül bár, de megjelent. Ezúttal lassanként leesett neki a tantusz. A könyvelés számára nem okozott problémát, áttekinthetően és rendezetten jegyezte fel a számokat, ami fontos része a játéknak. De most már a vállalkozások és befektetések világát is kezdte megérteni. Végül az "agyával" meglátta saját életének modelljét, és hogy mivel okozza ő maga tulajdon anyagi nehézségeit. Még mindig nem sikerült négy óra alatt befejeznie a játszmát, de már kezdett tanulni. Ezúttal magától ajánlkozott, hogy újrajátszana, amikor elbúcsúzott.

Harmadik találkozásunk alkalmával mintha kicserélték volna. Remekül játszott, mind a könyvelést, mind a befektetéseket nagyszerűen intézte. Az önbizalma hatalmasat nőtt, sikerült kikerülnie a "mókuskerékből" és ráállnia a "gyorsító sávra". Mielőtt elbúcsúzott, megvette a játékot, és azt mondta: "Megtanítom a gyerekeimnek."

Amikor negyedszer találkoztunk, beszámolt róla, hogy személyes kiadásai csökkentek, megváltoztatta költekezési szokásait, és megvált számos hitelkártyájától, továbbá nagyon szeretné megtanulni a befektetés mikéntjét és az eszközök gyarapításának módját. Gondolkodásmódja eddigre már megfelelt az információs kornak.

Ötödször is eljött hozzám. Ekkor megvette a CASHFLOW 202-t, amely a játék haladók számára továbbfejlesztett változata; olyanoknak való, akik már kiválóan játsszák az alapjátékot, a CASHFLOW 101-et. Lelkesedéssel és izgalommal játszotta a gyors és kockázatos játékot, mely már igazi "C" és "B" negyedes játék. Mégis az volt a legjobb, hogy kezébe vette tulajdon anyagi jövőjének irányítását. Ez az ember egyáltalán nem ugyanaz volt, aki első találkozásunkkor megkért, hogy egyszerűsítsem le a CASHFLOW-t. Akkor megmondtam neki, hogy ha egyszerűbb játékot akar játszani, játsszék Monopolyt, az is kitűnő a tanuláshoz. Néhány héttel később már egyáltalán nem akart egyszerűsíteni, sőt, szánt szándékkal nagyobb kihívást keresett, és optimistán tekintett saját anyagi jövője elé. A játékokra jellemző ismétlődésekből adódó tanulási folyamat során nemcsak szellemileg képezte át magát, hanem — ami ennél fontosabb — érzelmileg is. Szerintem a játékok a legeslegjobb oktató módszerek, mert megkövetelik a játékostól, hogy egész valójával részt vegyen a tanulási folyamatban, és még szórakozik is közben. A játék szellemileg, érzelmileg és fizikailag egyaránt leköti az embert.

7 lépés az anyagi gyorsító sáv eléréséhez

11. fejezet

1. LÉPÉS:

Ideje, hogy a saját üzletünkkel törődjünk

Sokat dolgozott ön és gazdaggá tett mindenkit a környezetében? Az embereket életük hajnalán arra programozzák, hogy mások üzletével törődjenek, és másokat tegyenek gazdaggá. A programozás eléggé ártatlanul kezdődik ilyen és ehhez hasonló tanácsokkal: 1. "Járj iskolába, szerezz jó jegyeket, hogy biztos állást kapj jó fizetéssel és kiváló szociális juttatásokkal."

2. "Dolgozz keményen, hogy megvehesd álmaid otthonát! Végül is a házad eszköz és legfontosabb befektetésed is egyben."

3. "Magas jelzálogkölcsönt felvenni előnyös, mert a kormány adókedvezményt ad a kamatokra."

4. "Vásárolj ma, fizess később!" Vagy: "Alacsony első részlet, kedvező részletfizetési feltételek." Vagy: "Jöjjön be és takarékoskodjon!"

Azok az emberek, akik vakon követik ezeket a tanácsokat, gyakran

1. alkalmazottak, akik a főnöküket vagy a cégtulajdonost gazdagítják;

2. adósok, akik a bankokat és a kölcsönadókat gazdagítják;

3. adófizetők, akik a kormányt gazdagítják;

4. fogyasztók, akik más cégeket gazdagítanak.

Ahelyett, hogy rátalálnának saját gyorsító sávjukra, másoknak segítenek rátalálni a magukéra. Ahelyett, hogy a saját üzletükkel törődnének, egész életükben gürcölnek, és mindenki másét előbbre valónak tartják a magukénál. Ha megnézzük az alábbi mérlegkimutatást, könnyen felfedezhetjük, hogyan programoztak kora gyermekkorunktól fogva arra, hogy mindenki más üzlete fontosabb legyen, mint a sajátunk.

Gyakorlati teendők

Az óráimon gyakran megkérem hallgatóimat, hogy töltsék ki saját pénzügyi kimutatásaikat. Sokaké igencsak csúnya képet mutat, mert az illetőket belehajszolták, hogy mindenki más üzletével törődjenek, csak a sajátjukkal ne.

1) ELSŐ LÉPÉS:

Töltse ki saját pénzügyi kimutatását! A következő oldalon közlök egy mintát az eredménykimutatásból és a mérlegből is; ugyanilyen tartozik a CASHFLOW társasjátékhoz is. Ahhoz, hogy tudjuk, hová kell eljutnunk, fel kell mérnünk, hol vagyunk jelenleg. Ez az első lépés, mely afelé visz, hogy kézbe vegyük életünk irányítását és többet foglalkozzunk a saját üzletünkkel.

2) TŰZZÜNK KI PÉNZÜGYI CÉLOKAT:

Határozzunk meg egy hosszú távú célt, hogy hol szeretnénk tartani 5 év múlva, és egy rövid távút, hogy hol szeretnénk tartani 12 hónap múlva. (A rövid távú cél ugródeszka az 5 éves terv megvalósításához.) Realisztikus és elérhető célokat tűzzünk magunk elé.

A) A következő 12 hónapon belül

1. Csökkenteni akarom adósságomat a következő összeggel havonta:

2. Havonta növelni akarom az eszközeimből származó készpénzáramlást vagy passzív jövedelmet (a passzív jövedelem olyan jövedelem, melyet munka nélkül keresünk) a következő összegre: B) 5 éves célkitűzéseim a következők: 1) Növelem eszközeimből származó készpénzáramlásomat havonta a következő összegre:

2) A következő befektetési eszközökkel (ingatlan, részvények, cégek, stb.) bővítem eszközrovatomat: C) 5 évre szóló célkitűzésünket használjuk fel arra, hogy a mai naptól kezdve 5 éven át folyamatosan fejlesszük nyereségkimutatásunkat és mérlegünket.

Most, hogy már tisztában van vele, hol tart jelenleg anyagilag, és meghatározta céljait, úgy kell irányítania készpénzáramlását, hogy elérhesse azokat.

Cél: Kikerülni a mókuskerékből és ráállni a gyorsító sávra azáltal, hogy a passzív jövedelem meghaladja az összes kiadást.

12. fejezet

2. LÉPÉS: Irányítsuk a készpénzáramlást!

Sokan azt hiszik, hogy a több pénz megoldja anyagi gondjaikat, pedig a legtöbb esetben csak még nagyobb problémákat okoz. A legtöbb ember elsősorban azért küzd anyagi nehézségekkel, mert sosem sajátította el a készpénz áramlás irányításának tudományát. Megtanult írni, olvasni, autót vezetni és úszni, de soha senki nem tanította meg arra, hogyan irányítsa készpénzáramlását. E képzés hiányában a legtöbbeknek anyagi problémái lesznek, ezért többet dolgoznak, abban a hitben, hogy a több pénz majd megoldja azokat. Gazdag apám sokszor mondta: "A több pénz nem oldja meg a problémát, ha a készpénzáramlás irányítása a gond."

A legfontosabb jártasság

Ha eldöntöttük, hogy a jövőben a saját üzletünkkel törődünk, a következő lépés, melyet életünk vállalatának vezérigazgatójaként meg kell tennünk, hogy irányításunk alá vonjuk a készpénzáramlást. Ha ezt elmulasztjuk, a több pénz nem tesz minket gazdagabbá — sőt, inkább szegénységbe taszít, mert a legtöbb ember azonnal adósságokba veri magát, amint fizetésemelést kap.

Ki az okosabb — ön vagy a bankára?

Az emberek többsége nem készít személyes pénzügyi kimutatásokat. Legfeljebb megpróbál minden hónapban egyensúlyt teremteni a csekk-könyvében. Ön tehát gratulálhat önmagának, mert azzal, hogy elkészíti pénzügyi kimutatását és célokat tűz maga elé, máris lekörözte a legtöbb kollégáját. Saját életünk vezérigazgatójaként megtanulhatjuk, hogyan járjunk túl a legtöbb ember eszén, még a bankárunkén is. A "kettős könyvelés" sokak szerint törvénytelen. Ez bizonyos esetekben igaz. A valóságban azonban mindig kettős könyvelést kell vezetnünk, ha mélyen megértjük a pénzügyek világát. Aki erre rájön, ugyanolyan okos, talán még okosabb is, mint a bankára. A következőkben bemutatok egy példát a legális "kettős könyvelésre" — az egyik kimutatás az öné, a másik a bankáráé. Életünk vezérigazgatójaként sose feledkezzünk meg gazdag apám egyszerű tanításáról és a hozzá tartozó ábrákról: "Minden forrásunk valaki másnak eszköz."

Saját mérlegkimutatásunk

A következő ábrát rajzolta le nekem:

Saját életünk vezérigazgatójaként mindig észben kell tartanunk, hogy minden forrásunk vagy adósságunk eszköz valaki más számára. Ez a valódi "kettős könyvelés". Minden forrásunkért, úgy mint jelzáloghitel, autóvásárlási hitel, tandíjhitel és hitelkártya, alkalmazottai leszünk azoknak, akik kölcsön adják a pénzt. Azért dolgozunk hát annyit, hogy valaki mást gazdagítsunk.

Jó adósság, rossz adósság

Gazdag apám sokszor figyelmeztetett rá, hogy van "jó adósság" és "rossz adósság". Azt mondta: "Ahányszor valakinek pénzzel tartozol, az illető pénzének leszel az alkalmazottja. Ha felveszel egy 30 évre szóló kölcsönt, 30 évre elkötelezed magad, és nem kapsz érte aranyórát, amikor megadod a tartozásodat."

Gazdag apám is vett fel kölcsönt, de mindent megtett azért, hogy ne neki kelljen törlesztenie. Elmagyarázta nekünk, hogy a jó adósság az, amit valaki más törleszt helyettünk, a rossz adósság pedig az, amit a saját vérünkkel és verejtékünkkel kell megfizetnünk. Ezért szerette a bérbe adott ingatlanokat. Arra bíztatott, hogy vásároljak ilyeneket, mert "a bank neked adja a kölcsönt, de a bérlő fizeti vissza."

Bevétel és kiadás

A kettős könyvelés nemcsak az eszközökre és forrásokra vonatkozik, hanem a bevételre és a kiadásra is. Gazdag apám a következőképpen foglalta ezt össze: "Szinte minden eszközhöz tartozik egy forrás, de nem ugyanabban a kimutatásban jelenik meg. Ugyanígy minden kiadáshoz tartozik egy bevétel, de megint csak nem ugyanabban a kimutatásban jelenik meg."

Az alábbi egyszerű ábra jobban megvilágítja a lényeget:

A legtöbb ember azért nem tud ötről a hatra jutni anyagilag, mert minden hónapban kifizetendő számlái vannak. Megjön a telefonszámla, ki kell fizetni az adót, a villanyszámlát, a gázszámlát, a hitelkártyaszámlát és így tovább. A legtöbb ember minden hónapban kifizet mindenki mást, és csak a végén fizet magának, ha még van miből. Ezzel megsérti az aranyszabályt, miszerint: "Fizessünk először magunknak!"

Ezért hangsúlyozta gazdag apám oly nagyon a készpénzáramlás irányításának és a pénzügyi alapműveltség elsajátításának fontosságát. Gyakran hallottam tőle: "Azok, akik nem tudják irányítani saját készpénzáramlásukat, olyanoknak dolgoznak, akik tudják."

A pénzügyi gyorsító sáv és a mókuskerék A "kettős könyvelés" fogalmát használhatjuk a "pénzügyi gyorsító sáv" és a "mókuskerék" bemutatására is. A pénzügyi gyorsító sávoknak több különféle fajtája létezik. Az alábbi diagram egyike a leggyakoribbaknak. Egy hitelező és egy adós sávját ábrázolja.

Ez a pénzügyi gyorsító sáv, és ön már rajta is van

Ekkor a hitelező a következőt fogja mondani: "Önnek olyan jó a hitele, hogy felajánlunk önnek egy számlakonszolidációs hitelt." Vagy: "Volna kedve hitelszámlát nyitni arra az esetre, ha netán plusz pénzre lenne szüksége a jövőben?"

Tudja, mi a különbség?

A két könyvelés között áramló pénz útját nevezte gazdag apám "pénzügyi gyorsító sávnak", de az a "pénzügyi mókuskerék" is. Mindkettő feltételezi egymás létezését. Ebből következően legalább két pénzügyi kimutatásnak kell lennie. A kérdés csupán az, melyik az öné? És melyiket akarja magának? Ezért mondta gazdag apám oly sokszor:" A pénzkereset nem oldja meg a problémádat, ha a készpénzáramlás irányítása a gond." Valamint: "Akik értenek a pénzügyi számok nyelvén, hatalmukban tartják azokat, akik nem értenek hozzá." Ezért saját pénzügyi gyorsító sávunk megtalálásában a 2. lépés, hogy "irányítsuk készpénzáramlásunkat!"

Le kell ülnünk és tervet kell készítenünk költekezési szokásaink megregulázásáról. Csökkentsük a minimumra adósságainkat és forrásainkat. Ne lépjük túl anyagi kereteinket, amíg nem sikerül növelni a rendelkezésünkre álló keretet. Ha segítségre van szükségünk, forduljunk képzett pénzügyi tanácsadóhoz. Ő segít kialakítani egy olyan tervet, mellyel növeljük a készpénzáramlást és rászokunk, hogy először önmagunknak fizessünk.

Gyakorlati teendők

1) Tekintse át pénzügyi kimutatását az előző fejezetből.

2) Határozza meg, hogy a CASHFLOW-négyszög mely negyedéből származik a bevétele jelenleg.

3) Határozza meg, melyik negyedből szeretné származtatni jövedelme döntő hányadát.

4) Készítse el készpénzáramlása irányításának tervét: A) Fizessen először önmagának! Tegyen félre minden fizetéséből, illetve minden befolyt összegből egy bizonyos százalékot. Ezt a pénzt helyezze el egy befektetési takarékszámlán. SOHA ne vegyen fel pénzt erről a számláról, csak akkor, amikor befekteti.

Gratulálok! Ön elkezdte irányítani a készpénzáramlását.

B) Próbálja meg csökkenteni személyes adósságait

A következőkben néhány gyakorlati tanácsot adok arra nézve, hogyan csökkentheti és szüntetheti meg személyes adósságait.

1. tipp: Ha hitelkártyája egyenlege negatív...

1. Szüntesse meg az összes hitelkártyáját 1 vagy 2 kivételével.

2. A fennmaradó 1-2 hitelkártyája terhére költött összeget havonta maradéktalanul törlessze. Ne hozzon létre újabb hosszú távú adósságot.

2. tipp: Tegyen félre havonta 150-200 dollárt. Most, hogy egyre nagyobb pénzügyi műveltségre tesz szert, ez viszonylag könnyű feladat. Ha nem képes havi 150-200 dollárt félretenni, az anyagi függetlenség elérése hiú ábránd csupán.

3. tipp: A megtakarított 150-200 dollárt CSAK az EGYIK hitelkártyája havi törlesztésére használja fel. Ön így arra az egy hitelkártyára az esedékes minimumot fogja fizetni PLUSZ a 150-200 dollárt. Minden hitelkártyára csak a minimum esedékes összeget fizesse be. Az emberek gyakran azzal próbálkoznak, hogy minden hitelkártyájukra fizetnek egy kis plusz pénzt, de meglepő módon mégsem sikerül soha maradéktalanul rendezni a tartozást azokon a kártyákon.

4. tipp: Amikor az első kártyát maradéktalanul kifizette, fizesse be a következő kártyájára azt a teljes összeget, amelyet az elsőre fizetett havonta. így a minimum esedékes összeget fogja fizetni a második kártyára, PLUSZ a teljes havi összeget, amelyet az első kártyájára fizetett. Ugyanezt a folyamatot ismételje meg az összes többi hitelkártyájával, továbbá minden egyéb fogyasztói hitellel, úgy mint áruházi hitelkártyák stb. Minden adósság törlesztésekor használja fel az arra az adósságra fizetett teljes összeget a következő adóssága minimumának kifizetésére. Amint egyenként törleszti az adósságait, a következő adósság törlesztésére fizetett havi összeg egyre nő.

5. tipp: Miután összes hitelkártyáját és egyéb fogyasztói hiteleit törlesztette, folytassa az autóját és a házát terhelő adósságok kifizetésével. Ha ezt a módszert követi, meglepetéssel fogja tapasztalni, milyen rövid idő alatt megszabadul összes adósságától. A legtöbb embernek 5-7 év elég, hogy minden tartozását kifizesse.

6. tipp: Most, hogy már nincsenek adósságai, fektessen be akkora havi összeget, amekkorát utolsó adóssága törlesztésére fordított. Gyarapítsa eszközeit.

Ilyen egyszerű az egész.

13. fejezet

3. LÉPÉS: Ismerjük fel a különbséget a kockázat és a kockázatos dolgok között

Sokszor hallom, hogy az emberek azt mondják: "Befektetni kockázatos."

Én ezzel nem értek egyet. Inkább azt mondom: "Képzetlennek lenni kockázatos."

Milyen a jó készpénzáramlás-irányítás?

A jó készpénzáramlás-irányítás ott kezdődik, hogy tudjuk, mi a különbség eszköz és forrás között — és itt nem a bankárunk meghatározására gondolok.

A következő oldalon lévő ábrán egy olyan 45 éves személy kimutatását láthatjuk, aki jól irányította készpénzáramlását. Azért választottam egy 45 éves személyt, mert ez a kor félúton van a 25 és 65 között. Az előbbi az a kor, amikor a legtöbben elkezdenek dolgozni, az utóbbi pedig az, amikor a legtöbben nyugdíjba szándékoznak vonulni. Aki jól irányította a készpénzáramlását, annak 45 éves korára az eszköz rovata hosszabb, mint a forrás rovata.

A fenti diagram olyan emberek pénzügyi képét mutatja, akik vállalják a kockázatot, de nem viselkednek kockázatosan. Ők a lakosság felső 10 százalékába tartoznak. A következő pénzügyi kép jellemző 45 éves korban a maradék 90 százalékra, melybe azok tartoznak, akik rosszul irányítják készpénzáramlásukat, és nem ismerik a különbséget eszköz és forrás között: Ezek azok az emberek, akik általában úgy vélik, "Befektetni kockázatos dolog." Az ő esetükben ez igaz — de csak azért, mert ők kockázatosan csinálják. Gyakorlati pénzügyi képzettségük és tudásuk hiánya teszi számukra kockázatossá a befektetést.

Pénzügyi műveltség

A Gazdag papa, szegény papában leírtam a történetét, miként követelte meg tőlem gazdag apám a pénzügyi műveltség megszerzését. A pénzügyi műveltség nem más, mint szemünkkel olvasni tudni a számokat, de közben képzett elménk azt is elárulja, melyik irányba áramlik a készpénz. Gazdag apám sokszor mondta: "A készpénzáramlás iránya a lényeg." Így egy ház lehet eszköz is meg forrás is, attól függően, merre áramlik a készpénz. Ha a készpénz a mi zsebünkbe áramlik, akkor eszköz, ha kifelé áramlik belőle, akkor forrás.

Pénzügyi intelligencia

Gazdag apám többféleképpen is meghatározta a "pénzügyi intelligencia" fogalmát, például így: "Az a képesség, mellyel a készpénzt vagy munkát készpénzáramlást biztosító eszközzé változtatjuk." Szívesen fogalmazta meg a definíciót a következő kérdés formájában is: "Ki az okosabb? Te vagy a pénzed?"

Gazdag apám szerint nem vall magas pénzügyi intelligenciára, ha valaki egész életében keményen dolgozik a pénzért, majd amint megszerezte, azonnal el is költi. Ezen a ponton érdemes még egyszer áttekinteni a szegény ember, a középosztálybeli ember és a gazdag ember 10. fejezetben ábrázolt készpénzáramlási modelljét. Ne feledjük, a gazdag ember mindig az eszközök gyűjtésére összpontosít, nem arra, hogy többet dolgozzék.

A pénzügyi intelligencia hiánya miatt sok tanult ember túl nagy anyagi kockázatot vállal. Gazdag apám "piros vonalról" beszélt, ami azt jelentette, hogy a bevételek és a kiadások nagyjából egy szinten vannak minden hónapban. Ezek az emberek ragaszkodnak körömszakadtáig a biztos álláshoz, ők azok, akik képtelenek változtatni, amikor a gazdaság változik, és a stressz meg az aggodalom sokszor aláássa az egészségüket. Gyakran közülük kerülnek ki azok is, akik úgy vélik, "Vállalkozni és befektetni kockázatos."

Szerintem vállalkozni és befektetni nem kockázatos; hiányos képzettséggel rendelkezni viszont igen. Kockázatos ezen kívül rosszul tájékozottnak lenni, a leginkább kockázatos pedig bízni a "biztos állásban". Eszközöket venni nem kockázatos. Kockázatos viszont olyan forrásokat vásárolni, melyeket eszközökként adtak el nekünk. Saját üzletünkkel törődni nem kockázatos. Kockázatos ellenben, ha mindenki más üzletével törődünk, és magunknak fizetünk utoljára. Ez tehát a 3. lépés, felismerni a különbséget kockázat és kockázatos dolgok között.

Gyakorlati teendők

1) Határozza meg saját szavaival, mi a kockázat.

a) Kockázatos-e ön szerint a fizetésére támaszkodni?

b) Kockázatos-e ön szerint, ha minden hónapban törlesztendő adósságai vannak?

c) Kockázatos-e ön szerint eszközökkel rendelkezni, melyek minden hónapban készpénzt áramoltatnak a zsebébe?

d) Kockázatos-e ön szerint időt tölteni azzal, hogy pénzügyi képzésen vegyen részt?

e) Kockázatos-e ön szerint időt tölteni azzal, hogy megtanulja a befektetések különféle formáit?

2) Fordítson minden héten 5 órát a következő tevékenységekből egyre vagy többre: a) Olvassa el napilapja üzleti oldalát.

b) Hallgassa meg a pénzügyi híreket a rádióban vagy a televízióban.

c) Hallgasson befektetésekről és pénzügyi ismeretekről szóló oktatókazettákat. d) Olvasson pénzügyi magazinokat és kiadványokat.

e) Játsszon CASHFLOW-t!

14. fejezet

4. LÉPÉS: Döntse el, milyen befektetővé akar válni!

Elgondolkozott már valaha azon, mi az oka, hogy egyes befektetők sokkal kisebb kockázattal több pénzt szereznek, mint mások?

A legtöbb ember azért küzd anyagi gondokkal, mert elkerüli a pénzügyi problémákat. Gazdag apám talán a legnagyobb titkot árulta el nekem, amikor azt mondta: "Ha gyorsan akarsz nagy vagyonhoz jutni, menj elébe az anyagi természetű problémáknak!"

E könyv első részében írtam a befektetők 7 szintjéről. Most egy további tényező alapján három típusba sorolom a befektetőket: A típus: Befektetők, akik problémákat keresnek.

B típus: Befektetők, akik megoldásokat keresnek.

C típus: Schultz őrmester típusú befektetők: "Én nem tudok semmiről."

A C típusú befektetők

Schultz őrmester a Hogan hősei című tévésorozat egyik rokonszenves figurája. Egy német hadifogolytábor őre, aki tudja, hogy a hadifoglyok szökéssel próbálkoznak, illetve szabotálják a németek háborús erőfeszítéseit. Amikor tisztában van vele, hogy valami nem stimmel, csak annyit mond: "Én nem tudok semmiről." Sokan ugyanerre az álláspontra helyezkednek, ha pénzről van szó. Szert tehetnek-e ennek ellenére nagy vagyonra a Schultz őrmester típusú befektetők? A válasz: igen. Szerezhetnek állást a szövetségi kormányzatnál, elvehetnek egy gazdag nőt (vagy hozzámehetnek egy gazdag férfihoz), esetleg nyerhetnek a lottón.

A B típusú befektetők

A B típusú befektetők sokszor tesznek fel efféle kérdéseket:

"Mit ajánl, mibe fektessek be?"

"Gondolja, hogy ingatlant kellene vásárolnom?"

"Milyen befektetési jegyek lennének nekem a legjobbak?"

"Beszéltem a brókeremmel, és azt tanácsolta, diverzifikáljak."

"A szüleimtől kaptam pár részvényt. Eladjam őket?"

A B típusú befektetők keressenek fel rohanvást számos befektetési tanácsadót, majd válasszanak ki egyet, és fogadják meg a tanácsát. A jó befektetési tanácsadók kiváló technikai tudással rendelkeznek, és gyakran segíthetnek életre szóló pénzügyi tervet kovácsolni.

Én azért nem adok konkrét pénzügyi tanácsokat ebben a könyvben, mert minden ember pénzügyi helyzete más és más. Egy pénzügyi tanácsadó fel tudja mérni az ön jelenlegi helyzetét, és ötleteket adhat arra nézve, hogyan válhat 4. szintű befektetővé.

Mellesleg megjegyzem, gyakran találkozom olyan magas jövedelmű "A"-kal és "E"-kel, akik a befektetők B típusába tartoznak, mert kevés idejük van rá, hogy befektetési lehetőségek után kutassanak. Olyan elfoglaltak, hogy sokszor nem érnek rá elsajátítani a négyzet jobb felén szükséges ismereteket. Ennek következtében inkább válaszokat keresnek, mintsem tudást. Így ezek az emberek gyakran olyan befektetéseket vásárolnak, melyeket az A típusú befektetők "kész befektetéseknek" neveznek, vagyis, melyeket a tömegeknek készen kínálnak megvételre.

Az A típusú befektetők

Az A típusú befektetők problémákat keresnek. Különösen olyan problémák után kutatnak, melyeket az anyagi gondokkal küszködők okoznak. A jó problémamegoldó képességgel rendelkező befektetők minimum 25 százalékos nyereségre számíthatnak, de a határ a csillagos ég. Ezek az emberek jellegzetesen 5. és 6. szintű befektetők, akik szilárd pénzügyi alappal rendelkeznek. Megvannak mindazok a képességeik, melyek egy sikeres cégtulajdonosnak és egy sikeres befektetőnek kellenek, és arra használják őket, hogy megoldják az ilyen készségekkel nem rendelkező emberek okozta problémákat.

Például, amikor én először befektettem, olyan kis társasházakat, illetve családi házakat kerestem, melyeken érvényesítették a jelzálogjogot. 18 000 dolláros problémákkal kezdtem; ezeket olyan befektetők okozták, akik rosszul irányították a készpénzáramlásukat, és elfogyott a pénzük. Évekkel később is problémák után kutattam, de ekkor már nagyobbak voltak a számok. Három évvel ezelőtt azon iparkodtam, hogy megvehessek egy 30 millió dollárt érő bányavállalatot Peruban. Csak a problémák és a számok nőttek, a folyamat ugyanaz maradt.

Hogyan kerüljünk mihamarabb a gyorsító sávra?

A válasz: kicsiben kell kezdeni, és meg kell tanulni a problémamegoldást, így hatalmas vagyonra tehetünk szert, és egyre jobban tudjuk majd megoldani a problémákat. Ismét felhívom mindazok figyelmét, akik gyorsan akarnak eszközökhöz jutni, hogy először mindenképpen el kell sajátítaniuk a "C" és "B" negyed ismereteit. Azt ajánlom, elsőként tanuljanak meg céget létrehozni, mert eközben alapvetően fontos tapasztalatokra lehet szert tenni, javíthatjuk személyes készségeinket, készpénzáramláshoz jutunk, ami finomítja a piac hullámzásait, ezen kívül szabadidőt biztosít. Én is a cégemből nyert készpénzáramlásnak köszönhetem, hogy van elég időm megoldásra váró pénzügyi problémák után kutatni.

Tartozhat-e valaki mindhárom befektetőtípusba?

Én valójában mindhárom befektetőtípusba tartozom. Schultz őrmester, vagyis C típusú befektető vagyok, amikor befektetési jegyeket vagy részvényeket választok ki. Amikor megkérdezik tőlem: "Melyik befektetési alapot ajánlja?" vagy: "Milyen részvényeket vesz?", azonnal Schultz őrmesterré válok, és azt felelem: "Nem tudok semmiről."

Van ugyan néhány befektetési jegyem, de nem töltök túl sok időt a tanulmányozásukkal. Lakóingatlanaim több pénzt hoznak a konyhára. B típusú befektetőként szakszerű válaszokat keresek pénzügyi problémáimra. Pénzügyi tanácsadókhoz, tőzsdei brókerekhez, bankárokhoz és ingatlanbrókerekhez fordulok tanácsért. Ha ezek az emberek értik a szakmájukat, olyan bőséges értesülésekkel látnak el, amilyeneket nekem nincs időm beszerezni. Ezen kívül ők közelebb vannak a piachoz, és feltehetően jobban követik a törvények és a piac változásait. Pénzügyi tanácsadóm tanácsai felbecsülhetetlen értékűek, egyszerűen azért, mert ő sokkal jobban tud, bízik, akar és biztosít, mint ahogyan én valaha is fogok. Mindenkinek szüksége van pénzügyi tervre, ezért vannak a pénzügyi tanácsadók. A befektetés sokkal többet jelent, mint egyszerűen venni és eladni.

Más befektetőkre is bízok pénzt. Másként szólva, ismerek olyan 5. és 6. szintű befektetőket, akik partnert keresnek a befektetéseikhez. Mindannyian személyes ismerőseim, és megbízom bennük. Ha olyan területen fektetnek be, amelyhez én nem értek, például alacsony jövedelműek részére kínált házakba vagy nagy irodaépületekbe, lehet, hogy rájuk bízom a pénzemet, mert tudom, hogy jók, és megbízom a tudásukban.

Miért kell korán kezdeni?

Az egyik fő ok, amiért azt tanácsolom, álljanak rá minél előbb pénzügyi gyorsító sávjukra, és vegyék komolyan a meggazdagodást az, hogy Amerikában és a világ legnagyobb részében két szabályrendszer létezik — az egyik a gazdagokra vonatkozik, a másik az összes többi emberre. Sok törvény sújtja a pénzügyi mókuskerékben ragadtakat. Megrázónak találom, hogy a vállalkozások és a befektetések világában, ahol a leginkább otthonosan mozgok, milyen keveset tud a középosztály arról, hová kerülnek az adói. Jóllehet, számos hasznos célra felhasználják a polgárok által fizetett adókat, mégis a jelentősebb adókedvezményeket, ösztönzőket és kifizetéseket a gazdagok kapják a középosztály pénzéből.

Az alacsony jövedelműek lakáshelyzete például Amerika-szerte hatalmas probléma, és igencsak kényes kérdés. Megoldására a városok, az államok és a szövetségi kormányzatok jelentős adóhiteleket, adókedvezményeket és államilag támogatott lakbéreket ajánlanak fel mindazok számára, akik ilyen lakásépítéseket finanszíroznak, illetve, akik ilyen lakásokat építenek. A finanszírozók és az építési vállalkozók pusztán a törvények ismerete által szereznek vagyont, mivel az adófizetők támogatását élvezik az alacsony jövedelműek számára építendő lakások építésekor.

Miért tisztességtelen a játék?

Az előbbiekből következően a CASHFLOW-négyszög bal térfelén lévő emberek nemcsak hogy magasabb személyi jövedelemadót fizetnek, de ráadásul gyakran nem is vehetnek részt adókedvezményt nyújtó befektetésekben. Talán ez az egyik háttere a mondásnak, miszerint "a gazdagok egyre gazdagabbak lesznek."

Tudom, hogy ez nem tisztességes, és megértem mindkét oldal nézeteit. Ismerek olyanokat, akik tiltakozó leveleket írogatnak újságjuk főszerkesztőjének. Néhányan politikai tisztségek betöltése által akarják megváltoztatni a rendszert. Szerintem sokkal könnyebb egyszerűen a saját üzletünkkel törődni, irányítani a készpénzáramlásunkat, meglelni a magunk pénzügyi gyorsító sávját és meggazdagodni. Biztos vagyok benne, hogy könnyebb megváltoztatni önmagunkat, mint a politikai rendszert.

A problémák lehetőségekhez juttatnak

Évekkel ezelőtt gazdag apám arra bíztatott, hogy fejlesszem ki azokat a képességeimet, melyek révén cégtulajdonos és befektető válhat belőlem. Azt is mondta: "Azután gyakorold a problémamegoldást!"

Évek óta mást sem teszek. Vállalati és befektetési problémákat oldok meg. Vannak, akik "kihívások" névvel illetik ezeket, én azonban inkább megmaradnék a "probléma" szónál, mivel ez a szó illik rájuk leginkább.

Azt hiszem, az emberek jobban szeretik a "kihívások" szót, mint a "probléma" szót, mert úgy gondolják, az előbbi biztatóbban cseng. Számomra azonban a "probléma" szónak pozitív jelentése van, mert tudom, hogy minden problémában egy "lehetőség" rejlik, az igazi befektetők pedig a lehetőségeket keresik. És minden pénzügyi vagy vállalati problémából, mellyel szembe kerülök, tanulok valamit, függetlenül attól, hogy megoldom-e vagy sem. Megtanulok valami újdonságot a pénzügyekről, a marketingről, az emberekről vagy a jogról. Gyakran megismerkedem új emberekkel, akik rendkívül értékesek más szempontból. Sokukkal életre szóló barátság fűz össze, és ez megfizethetetlen.

Találjuk meg gyorsító sávunkat!

Akik meg akarják találni gyorsító sávjukat, kezdjék a következőképpen: 1. Törődjenek a maguk üzletével.

2. Vonják irányításuk alá készpénzáramlásukat.

3. Tanuljanak meg különbséget tenni kockázat és kockázatos dolgok között.

4. Tanulják meg, mi a különbség az A, B és C típusú befektető között, és váljanak mindhárommá.

Ahhoz, hogy ráállhassunk a pénzügyi gyorsítósávra, szakértővé kell válnunk egy bizonyos típusú probléma megoldásában. Ne "diverzifikáljunk", ahogyan azt a kizárólag B típusú befektetőknek tanácsolják. Vigyük tökélyre annak az egyfajta problémának a megoldását, és az emberek meg fognak keresni befektetésre szánt pénzükkel. Ha ügyesek vagyunk, és megbízhatóak, gyorsan rátalálunk a pénzügyi gyorsítósávra. Íme néhány példa: Bill Gates a szoftverrel kapcsolatos marketingproblémák megoldásának szakértője. Olyan jó ezen a területen, hogy a szövetségi kormányzat is vele akar üzletelni. Donald Trump az ingatlanokhoz ért kiválóan. Warren Buffet a vállalkozások és a tőzsde problémáinak szakértője, ennek köszönheti, hogy értékes részvényeket vásárol és sikeresen menedzseli portfolióját. Soros György a piac változékonyságából adódó problémákhoz ért jobban másoknál. Ez teszi őt az árfolyam fedezeti alapok nagyszerű menedzserévé. Rupert Murdock a globális televíziós hálózatok üzleti problémáinak terén tud kimagaslót nyújtani.

A feleségem és én elég jól értünk a passzív bevételt biztosító, bérbe adható lakóépületekkel kapcsolatos problémák megoldásához. Csak a kis, illetve közepes méretű lakóépületek piacán vagyunk otthon, főleg ilyenekbe fektetünk be, és nem diverzifikálunk. Amikor másféle befektetésekkel is foglalkozunk, B típusú befektetőkké válunk, vagyis jó eredményeket felmutatni tudó szakemberekre bízzuk a pénzünket.

Egyetlen központi célt tartok szem előtt: "a saját üzletemmel foglalkozom". Bár a feleségem és én dolgozunk jótékonysági szervezetek részére, és segítünk másoknak céljaik megvalósításában, mégsem feledkezünk meg róla soha, hogy elsősorban saját üzletünkkel törődjünk, és folyamatosan gyarapítsuk az eszközeinket.

Tehát ahhoz, hogy gazdagok legyünk, meg kell tanulnunk a cégtulajdonosok és befektetők számára szükséges ismereteket, ezen kívül nagy megoldandó problémák után kell néznünk, mert a nagy problémákban hatalmas pénzügyi lehetőségek rejlenek. Ezért javaslom mindenkinek, hogy először "C" legyen, csak azután "B". Mire megtanulják jól megoldani a vállalkozással kapcsolatos problémákat, több készpénz folyik be, és a cégtulajdonosi ismeretekből adódóan jobb befektetőkké válnak. Már sokszor mondtam, de nem lehet elégszer hangsúlyozni: sokan azért lépnek be a "B" negyedbe, mert azt remélik, a befektetés megoldja anyagi gondjaikat. A legtöbb esetben ez nem igaz. A befektetés csak súlyosbítja az anyagi nehézségeket, ha az ember nem befutott cégtulajdonos. Pénzügyi problémákban nincs hiány. Egészen biztosan karnyújtásnyira találunk egyet, mely megoldásra vár.

Gyakorlati teendők

TANULJA MEG, AMIT A BEFEKTETÉSRŐL TUDNI KELL

Ismét azt ajánlom, először érje el, hogy kiváló 4. szintű befektetővé váljék, csak azután merészkedjen az 5. és 6. szintre. Kezdje kicsiben, és tanuljon folyamatosan!

Minden héten tegyen meg legalább kettőt a következők közül: 1. Vegyen részt pénzügyi szemináriumokon és tanfolyamokon. (Én a sikeremet jelentős részben egy ingatlannal foglalkozó tanfolyamnak köszönhetem, melyen fiatal koromban vettem részt és 385 dollárba került. Az évek során több millió nyereséget hozott, mert a gyakorlatban megvalósítottam a tanultakat.)

2. Keressen eladó ingatlanokat azon a környéken, ahol lakik. Hívjon fel hármat vagy négyet hetente, és kérje meg az eladót, hogy meséljen az ingatlanról. Kérdezze meg: alkalmas-e az ingatlan befektetésnek?

Ha igen: Ki van adva? Mi a jelenlegi bére? Mennyit áll üresen? Milyenek a bérek a környéken? Mekkorák a karbantartás költségei? Van-e olyan felújítási, karbantartási munka, mely a közeljövőben esedékessé fog válni? A tulajdonos finanszírozza-e? Mik a finanszírozás feltételei?

Gyakorolja a havi készpénzáramlás kiszámítását minden ingatlan esetében, azután tekintse át a kimutatást az ingatlanügynökkel, hogy kiderüljön, mit felejtett ki. Minden egyes ingatlan különálló üzleti rendszer, és akként is kell kezelni.

3. Találkozzon több tőzsdei brókerrel és kérdezze meg, mely cégek részvényeit ajánlják megvételre. Ezek után tájékozódjon ezekről a cégekről a könyvtárban vagy az Interneten keresztül. Hívja fel a cégeket, és kérje el az éves jelentésüket.

4. Fizessen elő befektetési tájékoztató kiadványokra, és tanulmányozza őket.

5. Olvasson könyveket, hallgasson kazettákat, nézzen videófilmeket és tévéműsorokat a pénzügyek témakörében, továbbá játsszon CASHFLOW-t.

TANULJA MEG, AMIT A CÉGVEZETÉSRŐL TUDNI KELL!

1. Találkozzék több cégközvetítővel, és tudakolja meg, milyen működő vállalkozásokat árulnak a környéken. Meg fog döbbenni, milyen hatalmas szakmai szókincset sajátíthat el pusztán azáltal, hogy kérdéseket tesz fel és meghallgatja a választ.

2. Vegyen részt egy hálózati marketing szemináriumon, és tanuljon az üzleti rendszerről. (Azt ajánlom, tanulmányozzon legalább három különböző, hálózati marketinggel dolgozó céget.)

3. Vegyen részt üzleti lehetőségeket kínáló kongresszusokon vagy kereskedelmi kiállításokon, és tudja meg, milyen franchise-okat vagy egyéb üzleti rendszereket lehet megvenni.

4. Fizessen elő üzleti újságokra vagy magazinokra!

15. fejezet

5. LÉPÉS: Keressünk mentorokat!

Ki vezet el minket azokra a helyekre, ahol még soha nem jártunk? A mentor olyan ember, aki megmondja, mi fontos és mi nem az.

A mentorok megmondják, mi fontos

A következőkben közlöm a CASHFLOW nevű oktató társasjáték értékelő lapját. Hasznosíthatjuk mentorként, útmutatóként, mert megtanít úgy gondolkodni, ahogyan gazdag apám gondolkodott, és rámutat a pénzügyi szempontból fontos gondolatokra.

Fizetés

Szegény apám a pénzügyi kimutatásoknak ezt a részét tartotta fontosnak.

Passzív jövedelem

Gazdag apám ezeket a területeket tartotta fontosnak a meggazdagodni vágyók számára.

Tanult, szegény apám úgy gondolta, a lényeg a jól fizetett állás, valamint az, hogy az ember megvegye álmai otthonát. Abban hitt, hogy először a számlákat kell kifizetni, és meglévő anyagi kereteinken belül kell élni.

Gazdag apám arra tanított, hogy a passzív jövedelemre összpontosítsak, és fordítsak időt eszközök beszerzésére, mert azok hosszú távon tartós bevételt biztosítanak. Ő nem hitt abban, hogy az embernek a meglévő anyagi kereteihez kell igazítania az igényeit. "Ne az igényszinteteket vigyétek lejjebb, inkább gondoskodjatok a megfelelő anyagi keretekről" — mondta gyakran a fiának és nekem.

Ennek eléréséhez az eszközök gyarapítását, a tőkenyereségből és osztalékokból származó, továbbá a vállalkozásokból, az ingatlanok bérleti díjából és a jogdíjakból folyamatosan befolyó passzív jövedelem növelését ajánlotta.

Mindkét apám erős mentorom volt felnőtté válásom idején. A tény, hogy gazdag apám pénzügyi tanácsait fogadtam meg, nem jelenti azt, hogy tanult, szegény apám nem hatott volna rám legalább annyira. Nem lennék ma az, aki vagyok, ha nem gyakoroltak volna rám mindketten oly erős hatást.

Negatív példaképek

Ahogy vannak mentorok, akik nagyszerű példával járnak elöl, ugyanúgy vannak negatív példaképek is. A legtöbb ember környezetében mindkettő előfordul. Van például egy barátom, aki személyesen több mint 800 millió dollárt hozott össze élete során. Jelenleg, amikor ezt a könyvet írom, anyagi csődben van. Más barátaim megkérdezték, miért tartom vele még mindig a kapcsolatot. A válaszom: mert egyszerre nagyszerű pozitív és negatív példakép. Mindkettőből csak tanulok.

Lelki példák

Mindkét apám lelkiekben gazdag ember volt, ám a pénzzel kapcsolatban erősen különböző volt a lelki beállítottságuk. Különféleképpen értelmezték például a mondást, miszerint "a pénz szeretete minden gonoszság gyökere". Tanult apám úgy érezte, minden vágy, mely több pénz birtoklására vagy anyagi helyzetünk javítására irányul, eleve helytelen. Gazdag apám ezzel szemben egészen másként magyarázta a mondást. Szerinte a kísértés, a mohóság és a pénzügyi tudatlanság helytelen. Más szóval gazdag apám a pénzt önmagában nem tartotta rossz dolognak. Ő abban hitt, hogy az a rossz, ha egész életünkben rabszolga módjára gürcölünk a pénzért, ha anyagi rabszolgaságban élünk, és ha személyes adósságaink vannak. Gazdag apám szívesen használta fel az egyház tanításait pénzügyi természetű kérdések magyarázatára, egyet közülük megosztok önökkel.

A kísértés ereje

Gazdag apám úgy vélte, hogy azok az emberek, akik keményen dolgoznak, állandóan adósságok között vergődnek, és az igényszintjük alatt élnek, rossz példát mutatnak a gyermekeiknek. De nemcsak ez velük a baj, hanem az is, hogy ezek az emberek engedtek a kísértéseknek és a mohóságuknak.

Többször is lerajzolta nekünk a következő diagramot:

Gazdag apám szerint az anyagi gondok jelentős hányadának forrása a kevéssé értékes tárgyak iránti vágyunk. Amikor az emberek kézhez kapnak egy hitelkártyát, több millióan azonnal adósságba verik magukat, és azután az adósság irányítja az életüket. Úton-útfélen találkozunk olyanokkal, akik hatalmas mérvű személyes adósságokat vettek a nyakukba, hogy kifizessék a lakásukat, a berendezést, a ruháikat, a nyaralást és a kocsit. Mindez azért van, mert hiányzott a kísértésnek való ellenállás képessége. Manapság az emberek egyre többet dolgoznak, és olyasmikre költik a pénzüket, amik szerintük eszközök, de a valóságban rossz költekezési szokásaik miatt soha nem fognak valódi eszközökhöz jutni.

Gazdag apám az eszközrovatra bökve a következőt mondta: "De szabadíts meg a gonosztól."

Ezzel a késleltetett jutalmazásra célzott (melynek elfogadása az érzelmi intelligencia egyik jele), továbbá arra, hogy törődjünk a saját üzletünkkel, és hogy csak az eszközök gyarapításával kerülhetjük el, hogy a kísértés, a pénzügyi műveltség hiánya és a pénzügyileg rossz példaképek győzedelmeskedjenek az emberi lélek fölött. Mindenkinek, aki személyes pénzügyi gyorsító sávja felé tart, azt javaslom, legyen óvatos a környezetében lévő emberekkel. Kérdezze meg magától, jó példaképek-e. Ha nem azok, akkor keresse inkább olyanok társaságát, akik ugyanarra tartanak, amerre ő. Ha nem sikerül rájuk lelni a munkahelyen, megtalálhatók befektetési klubokban, hálózati marketing-csoportokban és egyéb üzleti szervezetekben.

Keressünk valakit, aki már járt ott!

Nagy gonddal válogassuk meg mentorainkat. Fontoljuk meg jól, kitől fogadunk el tanácsot. Ha el akarunk jutni valahová, a legjobb olyantól érdeklődni, aki járt már ott.

Ha például a fejünkbe vennénk, hogy jövőre megmásszuk a Himaláját, nyilvánvalóan olyantól kérnénk tanácsot, aki már megmászta. Amikor pénzügyi csúcsok megmászása a cél, a legtöbben mégis olyanoktól várnak útbaigazítást, akik személy szerint az anyagi posványban dagonyáznak. Azért nehéz "C", illetve "B" mentort találni, mert az e negyedekkel és általában a pénzügyekkel kapcsolatos tanácsadással többségükben az "A" és "E" negyedhez tartozók foglalkoznak. Gazdag apám azt ajánlotta, mindig legyen "edzőm" vagy mentorom. "A profikkal edzők foglalkoznak, az amatőrökkel nem" — szokta mondogatni.

Én például járok golfozni, és veszek is órákat, de nincs főállású edzőm. Bizonyára ezért fizetek érte, hogy golfozhassak, ahelyett hogy nekem fizetnének, amiért játszom. A vállalkozás és a befektetés területén ellenben igenis vannak edzőim, nem is egy. Hogy miért? Mert nekem fizetnek azért, hogy ezeket a játékokat játszom.

Tehát válasszuk meg bölcsen mentorainkat! Ez az egyik legfontosabb dolog.

Gyakorlati teendők

1) Keressen mentorokat! — Válasszon ki olyan embereket a befektetés és a vállalkozások világából, akiket ön viselkedésük alapján mentorainak tekint.

a) Keressen példaképeket! Tanuljon tőlük!

b) Keressen negatív példaképeket! Tanuljon tőlük!

2) AKIVEL AZ IDEJÉT TÖLTI, MEGHATÁROZZA A JÖVŐJÉT.

a) Írja le annak a hat embernek a nevét, akikkel a legtöbb időt tölti! Az összes gyereke csak egy személynek számít. Ne feledje, a lényeg az, kivel van együtt a legtöbbet, nem a kapcsolat minősége számít. (NE OLVASSON TOVÁBB, AMÍG LE NEM JEGYEZTE A 6 NEVET!) Körülbelül tizenöt éve részt vettem egy szemináriumon, ahol az oktató ugyanezt a feladatot adta. Leírtam magamnak a 6 nevet.

Ezután azt kérte, nézzük meg jól a leírt neveket, majd bejelentette: "A jövőjüket látják maguk előtt."

A hat személy, akivel a legtöbb időt tölti, nem feltétlenül személyes barát. Lehetnek kollégák, hitvestárs, gyerekek, az egyházközség vagy a jótékonysági szervezet tagjai. Az én listámon munkatársak, üzleti partnerek és rögbijátékosok szerepeltek. Meglehetősen sok mindent megtudhattam ebből, miután a felszín mögé néztem. Elárult rólam néhány olyan dolgot, aminek örültem, de még több olyat, aminek egyáltalán nem. Az oktató ezek után felszólított minket, hogy járjunk körbe a teremben, és vitassuk meg listánkat a többiekkel. Némi idő eltelte után a gyakorlat lényege még inkább megvilágosodott. Minél többet beszélgettem a listámról a többiekkel, és minél több társamat hallgattam meg, annál egyértelműbbé vált, hogy bizonyos dolgokon változtatnom kell. A gyakorlat szempontjából nem annak volt igazán jelentősége, kikkel töltöm az időmet; sokkal inkább annak, hová járok, és mit csinálok az életemmel.

Most, tizenöt évvel később csupán egy ember maradt ugyanaz az akkori listámról. A többiekkel alig találkozom, bár ma is kedves barátaimnak tartom őket. Nagyszerű emberek, és elégedettek az életükkel. Az én változtatásomnak kizárólag hozzám van köze. Meg akartam változtatni a jövőmet. Ahhoz, hogy sikeresen megváltoztassam a jövőmet, meg kellett változtatnom a gondolkodásomat, ezért aztán más emberekkel kellett töltenem az időmet.

b) Minden egyes név után írja oda, melyik negyedbe tartozik az illető.

Minden egyes névnél írja oda, melyik negyedbe tartozik.

"A", "E", "C" vagy "B"? Ne feledje: ezt úgy határozhatja meg, ha megnézi, melyik negyedből származik az illető jövedelmének zöme. Ha valamelyik a listán szereplő személy munkanélküli vagy nyugdíjas, írja oda, melyik negyedből származott jövedelme zöme korábban. Gyerekek és diákok esetében ne írjon oda semmit.

Megjegyzés: Egy személynek több negyedben lehet érdekeltsége. A feleségem, Kim neve mellé például egy "C" és egy "B" kerülne, mert jövedelme 50-50 százalékban származik e két negyedből.

Az én listám legelején Kim neve szerepelne, mivel mi ketten szinte állandóan együtt vagyunk. (Id. a túloldalon!)

c) A következő lépésben minden személy neve mellé írja oda, hogy a befektetők mely szintjéhez tartozik. Ehhez lapozzon vissza az 5. fejezethez, ahol megtalálja a befektetők 7 szintjének leírását. Kim 6. szintű befektető. Ha nem tudja valakinek a szintjét, próbálja meg legjobb tudása szerint besorolni.

Így tehát egy név mellé odakerül a megfelelő negyed és a befektetői szint.

EGYESEK MEGHARAGSZANAK

Az emberek különféleképpen reagálnak erre a feladatra. Néhányan nagyon mérgesek lesznek. Hallottam már ilyen felhördüléseket: "Hogy jön ahhoz, hogy arra kérjen, rangsoroljam a körülöttem lévőket?" Ha tehát ez a gyakorlat érzelmi felháborodást váltott ki, kérem, bocsássanak meg nekem. Senkit nem akartam felbőszíteni. A gyakorlat célja pusztán az, hogy rávilágítson bizonyos dolgokra az életünkben. Lehet, hogy nem mindenkinél éri el a célját.

Amikor jómagam elvégeztem a gyakorlatot 15 éve, rájöttem, hogy óvatoskodom és háttérbe vonulok. Nem voltam elégedett a helyzetemmel, és a munkatársaimra fogtam, hogy nem jutok előbbre az életben. Két ember volt, akiket állandóan ostoroztam, amiért visszatartják a céget a fejlődésben. Naponta kerestem a hibáikat, elmondtam nekik őket, majd őket hibáztattam, amiért a cég nem jut ötről a hatra.

E gyakorlat elvégzése után világossá vált előttem, hogy az a két ember, akivel állandóan összetűzésbe keveredtem, tökéletesen elégedett volt akkori helyzetével. Én akartam változást. De ahelyett, hogy magamon változtattam volna, őket akartam a változás irányába erőltetni. E gyakorlat elvégzése után rájöttem, hogy saját személyes elvárásaimat másokra vetítem ki. Tőlük várom el, hogy megtegyék, amit én nem akarok megtenni. Közben azt feltételeztem, hogy ők ugyanarra vágynak, amire én. Ez nem volt egészséges kapcsolat. Miután felismertem, mi történik, nekiláthattam önmagam megváltoztatásának.

d) Vessen egy pillantást a CASHFLOW-négyszögre, és írja a megfelelő negyedekbe a listáján szereplő hat ember nevének kezdőbetűit.

írja saját nevének kezdőbetűit a megfelelő negyedbe, ahol ön jelenleg tartózkodik. Ezután írja be nevének kezdőbetűit abba a negyedbe, ahová el szeretne jutni. Ha nagyjából az összes kezdőbetű egyazon negyedben szerepel, akkor ön valószínűleg elégedett ember. Olyanok veszik körül, akik hasonló gondolkodásúak, mint ön. Ha ez nem így van, fontolóra kellene vennie néhány változtatást az életében.

16. fejezet

6. LÉPÉS: Merítsünk erőt a kudarcból!

Mivé leszünk, amikor a dolgok nem úgy alakulnak, ahogyan szeretnénk? Miután kiléptem a haditengerészetből, gazdag apám azt ajánlotta, keressek olyan állást, ahol megtanítanak eladni. Tudta, hogy félénk vagyok. Egyetlen porcikám sem kívánta, hogy megtanuljak eladni. Két éven keresztül én voltam a legrosszabb üzletkötő a cégnél. Még egy mentőmellényt sem tudtam volna eladni egy fuldoklónak. Félénkségem nem csak nekem volt kellemetlen, de az ügyfeleknek is, akiknek megpróbáltam eladni cégem portékáját. Abban a két évben folyton egy hajszálon múlt, hogy el nem bocsátottak. Sikertelenségemért gyakran a gazdasági helyzetet vagy a terméket okoltam, sőt még az ügyfeleket is. Gazdag apám másként látta a dolgot. Azt mondta: "Aki ügyetlen, örül, ha mást hibáztathat."

Vagyis a kudarcból származó érzelmi fájdalom oly heves, hogy a fájdalmat érző egyén a felelősség áthárításával igyekszik megszabadulni tőle. Ahhoz, hogy megtanuljak eladni, szembe kellett néznem a kudarc okozta fájdalommal. Közben megtanultam valami nagyon-nagyon fontosat: hogy miként alakítsam a kudarcot eszközzé, és ne forrássá.

A legtöbb olyan ember, aki fél "kipróbálni" valami újat, valójában a kudarctól fél. Attól tart, netán hibát vét vagy visszautasítják. Hadd biztassam mindazokat, akik elszánták magukat a pénzügyi gyorsító sávjuk felé vezető nagy utazásra, ugyanazokkal a szavakkal, melyekkel engem bíztatott gazdag apám annak idején, amikor valami újba fogtam:

"Készüljenek fel a kudarcra!"

Ő ezt pozitívan értelmezte. Azzal érvelt, hogy ha az ember felkészül a kudarcra, megvan rá az esélye, hogy a kudarcból eszközt kovácsoljon. A legtöbben forrássá alakítják a kudarcot, méghozzá tartós forrássá. Mindjárt biztosak lehetünk benne, hogy ilyen emberrel van dolgunk, ha azt halljuk tőle: "Soha többé nem teszek ilyesmit." Vagy: "Tudhattam volna, hogy nem sikerül."

Ahogyan minden probléma egy lehetőséget rejt, ugyanúgy minden kudarc mélyén ott a bölcsesség felbecsülhetetlen értékű ékköve.

Amikor azt hallom valakitől: "Soha többé nem csinálok ilyet", tudom, hogy olyan emberrel állok szemben, aki abbahagyta a tanulást. Engedte, hogy a kudarc visszavesse. A kudarc, mint egy fal, bezárja, ahelyett, hogy szilárd alapot biztosítana a növekedéshez.

Gazdag apám megtanította nekem, hogyan kezeljem a mély érzelmi csalódásokat. Azt mondta: "Azért olyan kevés a maga erejéből feltörekedett gazdag ember, mert kevesen tűrik jól a kudarcot. Ahelyett, hogy megtanulnának szembenézni a kudarccal, egész életükben igyekeznek elkerülni." Azt is mondta: "Ne kerüld el, készülj fel rá! A kudarc a tanulási folyamat fontos része. Ahogyan a hibáinkból tanulunk, a kudarcok a jellemünket erősítik." A következőkben leírom gazdag apám néhány további tanácsát, amelyeket az évek során adott nekem: 1. Számítsunk a kudarcra! Gazdag apám gyakran mondta: "Csak a bolond ember hiszi azt, hogy minden a tervei szerint alakul. A kudarcra számítani nem jelenti azt, hogy tétlenségbe burkolózunk, vagy vesztesnek érezzük magunkat. A kudarcra számítani annyit tesz, hogy szellemileg és érzelmileg felkészítjük magunkat az esetleges kellemetlen meglepetésekre. Az érzelmi felkészültség azt eredményezi, hogy nyugodtan és méltósággal viseljük, ha a dolgok nem úgy történnek, ahogyan szeretnénk. Aki nyugodt jobban tud gondolkodni." Sokszor találkoztam olyanokkal, akik nagyszerű, eredeti üzleti ötletekkel álltak elő. Lelkesedésük körülbelül egy hónapig tartott, azután fokozatosan hatalmába kerítette őket a csalódottság. A buzgalom hamarosan alábbhagyott, és végül csak annyit mondtak: "Jó ötlet volt, de nem jött be."

Nem az ötlettel volt a baj. Csak a csalódottság erősebb volt. Hagyták, hogy türelmetlenségük csalódottsággá váljék, azután hagyták, hogy a csalódottság legyőzze őket. A türelmetlenség sokszor annak az eredménye, hogy nem kaptak azonnali anyagi jutalmat. A cégtulajdonosok és befektetők esetleg évekig is várnak, amíg készpénz áramlik hozzájuk egy-egy vállalkozásból vagy befektetésből, mégis belevágnak, tudva, hogy a siker időbe telik. Azt is tudják, hogy a siker meghozza majd az anyagi jutalmat is, és érdemes kivárni.

2. Támaszkodjunk egy mentorra! A telefonkönyv elején felsorolják a mentők, a tűzoltók és a rendőrség telefonszámát. Nekem ugyanilyen listám van azokról, akikre pénzügyi vészhelyzetekben számíthatok: ezek a mentoraim. Mielőtt belevágok egy üzletbe vagy egy vállalkozásba, gyakran felhívom valamelyik barátomat, és elmagyarázom neki, mit csinálok, és mit szándékozom elérni. Megkérem őt, hogy álljon mellém, hogy lecsillapítson, ha túlságosan indulatos találnék lenni, ami gyakran megesik velem.

Nemrégiben egy nagyméretű ingatlan ügyében tárgyaltam. Az eladó kemény diónak bizonyult, és a végén megváltoztatta a feltételeket. Tudta, hogy meg akarom venni az ingatlant, és mindent elkövetett, hogy az utolsó pillanatban több pénzt csaljon ki belőlem. Elég indulatos természetem van, és igencsak felpaprikázódtam. Ahelyett azonban, hogy dühödt kiabálásommal meghiúsítottam volna az üzletet, amire egyébként hajlamos vagyok, egyszerűen megkérdeztem, hogy felhívhatom-e a társamat a telefonján.

Miután három barátommal beszéltem telefonon, és kaptam tőlük néhány jó tanácsot a helyzet kezeléséhez, megnyugodtam, és megtanultam három új tárgyalási módot, melyeket korábban nem ismertem. Az üzletet soha nem ütöttük nyélbe, de ma is használom azt a három tárgyalási technikát, amelyeket soha nem tanultam volna meg, ha meg sem kísérlem tető alá hozni. Ez a tudás pedig megfizethetetlen.

Ezzel azt akarom mondani, hogy soha nem tudhatunk semmit előre, és gyakran csak akkor tanulunk meg bizonyos dolgokat, amikor valóban szükségünk van rájuk. Ezért érdemes kipróbálni új dolgokat és számítani a kudarcra, de mindig támaszkodjunk egy mentorra, aki törődik velünk és útmutatást ad a tapasztalás útvesztőiben. Sokan ezért nem vágnak bele egy-egy projektbe, mert nem tudják mindenre a választ. Soha nem tudhatunk előre minden választ. Ahogyan a barátom, Keith Cunningham, mondani szokta: "Sok ember nem indul útnak, amíg az összes lámpa nem vált zöldre. Ezért nem jut el sehová."

3. Legyünk jók magunkhoz! A hibák elkövetésében, a csalódásokban vagy a kudarcban nem az fáj a legjobban, amit mások mondanak rólunk. Azon múlik minden, mennyire vagyunk szigorúak önmagunkkal. A legtöbben sokkal keményebben ostorozzák magukat, amikor hibáznak, mint mások őket. Pedig inkább az önmagukkal szembeni érzelmi kegyetlenkedésért kellene büntetniük magukat.

Az a tapasztalatom, hogy akik túl keményen bánnak önmagukkal szellemileg és érzelmileg, gyakran óvatosabbak annál, semhogy kockázatot vállalnának, új gondolatokat tennének magukévá, vagy belevágnának valami újba. Nehéz újat tanulni, akár magunkat büntetjük, akár valaki mást okolunk személyes kudarcainkért.

4. Mondjunk igazat! Életem egyik legsúlyosabb büntetését gyerekkoromban azért kaptam, mert véletlenül kitörtem a húgom egyik első fogát. A húgom hazaszaladt, és beárult apámnak, én meg elbújtam. Amikor apám rámtalált, nagyon dühös volt.

Így szidott: "Nem azért büntetlek meg, mert kitörted a húgod fogát, hanem, mert elmenekültél." Pénzügyi területen is sokszor elmenekülhettem volna a hibáim elől. Elfutni könnyű, de szerencsére apám szavai megmaradtak bennem, és jó szolgálatot tettek egész későbbi életemben.

Röviden: mindannyian hibázunk. Mindannyiunknak bosszúságot és csalódást okoz, amikor a dolgok nem úgy mennek, ahogyan szeretnénk. A különbség abban rejlik, hogyan éljük meg belül a kudarcot. Gazdag apám a következőképpen foglalta össze ezt: "Sikered mértékét vágyad erősségén, álmod nagyságán és azon mérheted le, hogyan birkózol meg a kudarccal."

Az elkövetkezendő években olyan anyagi kihívásokban lesz részünk, melyek próbára teszik majd a bátorságunkat. Azok az emberek lesznek sikeresek, akik leginkább uralni tudják érzelmeiket, akik nem hagyják, hogy az érzelmeik visszafogják őket és, akik érzelmileg elég érettek ahhoz, hogy új pénzügyi készségeket tanuljanak. Ahogy Bob Dylan énekelte: "Változnak az idők." A jövő azoké, akik együtt változnak az időkkel, és személyes csalódásaikat felhasználják jövőjük építéséhez.

Gyakorlati teendők

1) Kövessen el hibákat! Ezért ajánlottam, hogy apró lépésekkel haladjon. Ne feledje: a vesztés a nyerés része. Az "A"-kat és az "E"-ket arra tanították, hogy nem szabad hibázni. A "C-k és "B"-k tudják, hogy a hibák által tanulunk.

2) Tegyen félre egy kis pénzt! Kezdje kevéssel. Ha talál egy olyan befektetést, melybe szívesen belevágna, tegye bele a félretett pénzt. Döbbenetesen gyorsan fejleszti az intelligenciát, ha az ember a pénzét kockáztatja. De ne tegye fel rá a farmját, a jelzáloga visszafizetésére vagy a gyereke iskoláztatására szánt összeget. Csak egy kis pénzt fektessen be... azután figyeljen és tanuljon.

3) A lényeg: LÉPJEN A TETTEK MEZEJÉRE!

Az olvasás, a filmnézés és a kazettahallgatás mind fontos részei az oktatásnak. De "CSINÁLNI" is kell. Tegyen ajánlatokat kisebb ingatlanokra, melyek pozitív készpénzáramlást biztosítanak; csatlakozzon egy hálózati marketingcéghez, tanulja meg, hogyan működik belülről; fektessen be részvényekbe, miután leinformálta a céget. Kérjen tanácsot mentorától, pénzügyi tanácsadójától vagy adószakértőjétől, ha szüksége van rá. De ahogyan a Nike mondja: "Just Do It!" azaz "Csak csinálja!"

17. fejezet

7. LÉPÉS: A hit ereje

Mi az ön legnagyobb félelme? Amikor végzős voltam a középiskolában, gazdag apám fia és én egy csapat velünk egykorú, eminens diák között sorakoztunk fel. Patronáló tanácsadó tanárunk így szólt hozzánk: "Ti ketten soha nem viszitek semmire."

Néhányan a csapatban halkan kuncogtak, miközben a tanácsadó tanár folytatta: "Mostantól kezdve nem pazarolok rátok több időt. Csak az osztályok legjobb diákjaival fogok foglalkozni. Ti ketten az osztály bohócai vagytok, rosszak a tanulmányi eredményeitek, és soha nem fogjátok semmire sem vinni. Most pedig tűnjetek el a szemem elől!"

A legnagyobb szívesség

Ez a tanácsadó a lehető legnagyobb szívességet tette Mike-nak és nekem. Sok mindenben igaza volt, és a szavai fájdalmat okoztak, ugyanakkor arra ösztönöztek, hogy jobban igyekezzünk. Neki köszönhető, hogy bejutottunk a főiskolára, majd saját cégünk lett.

Gimnáziumi osztálytalálkozó

Néhány évvel ezelőtt Mike és én gimnáziumi osztálytalálkozóra mentünk, ami mindig izgalmas élmény. Jó volt újra találkozni azokkal az emberekkel, akikkel három évet töltöttünk együtt életünk egy olyan szakaszában, amikor még egyikünk sem igazán tudta magát hová tenni. Érdekes volt, hogy a legtöbb eminens végzős diák nem lett sikeres a gimnázium után.

Azért mesélem ezt el, mert sem én, sem Mike nem voltunk kiválók semmiből. Sem pénzügyi zseninek, sem sporttehetségnek nem mondhattuk magunkat. Leginkább lassú vagy közepesen gyors felfogású tanulók voltunk. Semmiben sem nyújtottunk kimagasló teljesítményt. Azt hiszem, hiányzott belőlünk apáink velük született tehetsége. Patronáló tanácsadó tanárunk véleménye és osztálytársaink kuncogása azonban mégis megadta az előbbre jutáshoz szükséges lökést, segített, hogy tanuljunk a hibáinkból, és biztosította a mindenkor szükséges kitartást.

Hosszú távon nem számít sem az, hogy jó tanuló-e az ember, sem az, hogy népszerűe az iskolában, vagy hogy jó-e matematikából, gazdag-e vagy szegény, sem más tényező, amely kishitűségünkhöz hozzájárulhat. Ezek az úgymond "hiányosságok" csak annyira számítanak, amennyire komolyan gondoljuk, hogy számítanak.

Miközben pénzügyi gyorsító sávunk felé igyekszünk, elfoghat a kétség képességeinkkel kapcsolatban. Erre csak annyit mondhatok, bízzanak benne, hogy megvan önökben minden, ami jelenleg a pénzügyi sikerhez kell. Isten adta tehetségük kibontakoztatásához mindössze vágy, elszántság, továbbá egyedi tehetségükbe és nagyszerűségükbe vetett mély hitre van szükség.

Nézzünk a tükörbe és hallgassunk magunkra!

A tükörkép nem csupán külsőnket tükrözi vissza; gyakran a gondolataink is megjelennek a tükörképben. Biztosan láttunk már embereket, amint a tükör előtt állva ilyesmiket mondanak maguknak: "Borzalmasan nézek ki."

"Ennyit híztam volna?"

"Tényleg öregszem."

Vagy:

"Istenem, milyen átkozottul jól nézek ki! Kész ajándék vagyok a nőknek."

A gondolataink tükörképek

Mint mondtam, a tükör sokkal többet tükröz vissza annál, mint ami a szemünkkel látható. A tükörben gyakran felfedezhetjük önmagunkról szóló gondolatainkat, véleményünket is. Ezek a gondolatok és vélemények sokkalta fontosabbak, mint külső megjelenésünk.

Sokan vannak, akiknek szép külső adatott, mégis csúnyának gondolják önmagukat; vagy akiket sokan szeretnek, ők mégsem tudják szeretni önmagukat. Legmélyebb gondolataink gyakran lelkünk tükörképei. A gondolataink megmutatják, mennyire szeretjük önmagunkat, a saját énünket, avagy mennyire vagyunk elégedetlenek vele, hogyan bánunk magunkkal, és milyen véleménnyel vagyunk magunkról.

A pénz nem marad meg annál, aki nem bízik magában

A személyes igazságok gyakran olyankor hangzanak el, amikor az érzelmek tetőznek. Miután elmagyarázom a CASHFLOW-négyszöget egy csoportnak vagy egy-egy hallgatónak, mindig hagyok némi időt, hogy eldöntsék, mi lesz a következő lépésük. Először meghatározzák, melyik negyedhez tartoznak éppen; ez egyszerű, hiszen ez az a negyed, melyből jövedelmük legjelentősebb hányada származik. Ezek után megkérdezem, melyik negyedbe szeretnének átkerülni, ha át akarnak lépni valahová. Ekkor szemügyre veszik a négyszöget, és döntenek. Vannak, akik azt mondják: "Én tökéletesen elégedett vagyok a jelenlegi helyzetemmel." Mások úgy vélik: "Nem vagyok elégedett azzal, ahol most vagyok, de pillanatnyilag nem akarok változtatni vagy elmozdulni onnan."

Azután akadnak olyanok is, akik elégedetlenek jelenlegi helyzetükkel és tudják, hogy azonnal lépniük kell. Sokszor ezek az emberek nyilatkoznak a legvilágosabban személyes igazságaikról. Szavaik jól tükrözik önmagukról alkotott véleményüket és lelküket. Ezért mondtam, hogy a személyes igazságok gyakran olyankor hangzanak el, amikor az érzelmek tetőznek.

Az igazság eme pillanataiban gyakran hallok ilyesmit:

"Képtelen vagyok megtenni. Nem tudok átlépni az "E" negyedből a "C"-be. Megőrült? Feleségem van és három gyerekem, akikről gondoskodnom kell."

"Képtelen vagyok megtenni. Nem várhatok öt évet a következő fizetésemre."

"Befektetni? Azt akarja, hogy elveszítsem minden pénzemet?" "Nincs befektetni való pénzem."

"Több információra van szükségem, mielőtt bármibe belefognék."

"Már próbáltam. Soha nem fog összejönni."

"Nem kell nekem érteni a pénzügyi kimutatásokhoz. Elvagyok anélkül is."

"Nem kell aggódnom. Még fiatal vagyok."

"Nem vagyok elég okos."

"Megtenném, ha megtalálnám hozzá a megfelelő társakat."

"A férjem sosem egyezne bele."

"A feleségem soha nem értené meg."

"Mit szólnának a barátaim?"

"Megtenném, ha fiatalabb lennék."

"Nekem ez már túl késő."

"Nem éri meg."

"Nem vagyok méltó rá."

Minden szavunk tükör

A személyes igazságok olyankor hangzanak el, amikor az érzelmek tetőznek. Minden szavunk tükör, mert visszatükrözi önmagunkról szóló gondolatainkat még akkor is, amikor valaki másról beszélünk.

A legjobb tanács

Azok számára, akik készek átlépni egyik negyedből egy másikba, a legfontosabb tanácsom, hogy mindig tudatosítsák magukban a szavaikat. Különösen vonatkozik ez a szívből vagy lélekből jövő állításainkra. Ha váltani akarunk, tudatosan kell gondolkodnunk, és tudatosan vállalnunk kell érzelmeink hatására megfogalmazott szavainkat. Ha nem vagyunk tudatában, hogy érzelmeink irányítják gondolatainkat, nem élhetjük túl az utazást. Visszatartjuk önmagunkat. Hiába beszélünk valaki másról, például a feleségünkről, mondván, "A feleségem soha nem értené meg", olyankor is magunkról állítunk valamit. Lehet, hogy a feleségünket használjuk fel mentségként saját tunyaságunk fedezésére, vagy esetleg valójában azt állítjuk, "Nincs merszem, vagy nem tudok elég jól kommunikálni ahhoz, hogy ezeket az új gondolatokat megértessem vele." Minden szavunk tükör, mely lehetőséget ad, hogy belenézzünk a lelkünkbe.

Mondhatunk ilyesmit is:

"Nem hagyhatom ott az állásomat, hogy saját vállalkozást indítsak. Vissza kell fizetnem a jelzálogtartozásomat, és el kell tartanom a családomat."

E mögött a következő állítás húzódhat meg:

"Fáradt vagyok. Már semmit sem akarok csinálni."

Vagy:

"Nem akarok már semmi újat tanulni."

Ezek személyes igazságok.

A személyes igazságok egyben személyes hazugságok is

Ezek az igazságok egyben hazugságok is. Ha hazudunk önmagunknak, soha nem érünk célba. Ezért azt tanácsolom, figyeljünk oda kétségeinkre, félelmeinkre és korlátozó gondolatainkra, azután ássunk a mélyükre, hogy megtaláljuk a mögöttük rejlő igazságot.

Ha például azt mondjuk: "Fáradt vagyok, nem akarok semmi újat tanulni", ez igazság és hazugság is egyben. A teljes igazság így hangozhat: "Ha nem tanulok meg valami újat, még fáradtabb leszek." Ha pedig ennél is mélyebbre ásunk, kiderülhet, hogy: "Igazság szerint imádok új dolgokat tanulni. Nagyon szeretnék megtanulni valami újat, és ismét izgalmakra lelni az életben. Lehet, hogy egész ismeretlen világok tárulnának fel előttem." Ha eljutunk a mélyebb igazsághoz, találhatunk magunkban egy személyiségrészt, mely elég erős hozzá, hogy segítsen a változásban.

A mi utazásunk

Kimnek és nekem először is meg kellett tanulnunk elfogadni saját magunkról alkotott véleményünket és önkritikánkat. Együtt kellett tudnunk élni személyes gondolatainkkal, melyek azt sugallták, hogy kevesek vagyunk, ugyanakkor nem hagyhattuk, hogy ezek gátoljanak minket az előrehaladásban. A nyomás időnként olyan mértékig nőtt, hogy elborított minket az önkritika hulláma, ilyenkor én Kimet hibáztattam saját kétségeimért, ő pedig engem az övéiért. De utunk megkezdése előtt mindketten jól tudtuk, hogy végeredményben pusztán tulajdon személyes kétségeinkkel, bírálatainkkal és alkalmatlanságérzetünkkel kell szembenéznünk. Mint hitves-, üzlet-és lelki társakra az a feladat hárult ránk elsősorban, hogy folyamatosan emlékeztessük egymást, mindketten erősebbek vagyunk annál, mint amit egyéni kétségeink, kishitűségünk és alkalmatlanság-érzetünk sugallnak. A folyamat során megtanultunk jobban bízni önmagunkban. Végső célunk nem egyszerűen az volt, hogy meggazdagodjunk, hanem hogy megbízhatóan értékeljük önmagunkat és a pénzt is.

Ne feledjük, csak mi magunk döntjük el, mit hiszünk önmagunkról, senki más. Az út végén tehát nem csupán a pénzen megvehető szabadságot kapjuk meg jutalmul, hanem önbizalmat is. — A kettő végeredményben egy és ugyanaz. Azt tanácsolom, készüljünk fel naponta, hogy felülemelkedjünk kishitűségünkön. Véleményem szerint azért torpannak meg oly sokan és fordulnak vissza álmaik megvalósításának útján, mert a bennük lévő kis ember legyőzi a nagyot. Természetesen nem lehetünk mindenben jók, de ha nem sajnáljuk rá az időt, hogy kifejlesszük magunkban azt, amit kell, a világ hamarosan megváltozik körülöttünk. Soha ne meneküljünk el a szükséges tanulás elől. Nézzünk szembe félelmeinkkel és kétségeinkkel, s uj világ nyílik meg előttünk.

Gyakorlati teendők

Higgyünk önmagunkban, és még ma vágjunk bele!

18. fejezet

Összefoglalás

Az előbbiekben hét lépésben leírtam, hogyan jutottunk el néhány év alatt feleségemmel a hajléktalan létformából az anyagi függetlenségig. Ez a hét lépés segített megtalálnunk pénzügyi gyorsító sávunkat, és ma is használjuk. Bízom benne, hogy önöknek is utat mutat a pénzügyi függetlenség felé.

Azt ajánlom, legyenek hűek önmagukhoz. Ha még nem foglalkoznak hosszú távú befektetésekkel, minél előbb kezdjenek el velük foglalkozni. Mit jelent ez? Üljenek le és készítsenek tervet költekezési szokásaik irányításához. Csökkentsék minimálisra adósságaikat és forrásaikat. Éljenek a lehetőségeiknek megfelelő színvonalon, azután terjesszék ki lehetőségeiket. Számítsák ki, mennyit kell befektetniük havonta és hány hónapon át, hogy reális nyereséggel számolva megvalósíthassák céljaikat. A célok alatt a következőket értem: Mikor akarnak nyugdíjba vonulni? Mennyi pénzre lesz szükségük ahhoz, hogy igényeiknek megfelelő szinten élhessenek majd? Ha elég korán kezdjük, és jól odafigyelünk arra, amit csinálunk, már azzal is előbbre vagyunk, ha elkészítünk egy a fogyasztói adósságokat csökkentő, hosszú távú tervet, és rendszeresen félreteszünk némi pénzt.

Ezen a szinten ne bonyolítsuk túl a dolgokat, elégedjünk meg az egyszerű megoldásokkal!

A CASHFLOW-négyszöget, a 7 befektetői szintet és az általam felsorolt három befektetői típust azért mutattam be, hogy ezek alapján mindenki felmérhesse, hol tart jelenleg, milyen az érdeklődése, és mivé akar válni. Hiszem, hogy bárki megtalálhatja saját egyéni útját a pénzügyi gyorsító sáv felé, függetlenül attól, hogy melyik negyedben tevékenykedik. De mindenkinek magának kell meglelnie a neki megfelelő utat.

Egy korábbi fejezetben már utaltam rá: a főnökünk dolga, hogy munkát adjon nekünk. A mi dolgunk, hogy meggazdagodjunk. Készek vagyunk-e végre felhagyni a vödrök cipelgetésével, és megépíteni a készpénzt áramoltató csőrendszert, hogy eltartsuk önmagunkat, a családunkat, és finanszírozzuk választott életstílusunkat?

A magunk üzletével törődni helyenként nehéz és néha zavaró lehet, különösen eleinte. Sok mindent meg kell tanulnunk, bármennyit is tudunk. A tanulás egész életünkön át tart. De megnyugtathatok mindenkit, hogy a kezdet a legnehezebb. Ha egyszer elszántuk magunkat, az élet egyre könnyebbé válik. Egyszerű dolog a saját üzletünkkel törődni. Csak józan paraszti ész kell hozzá.

"Másra bízhatjuk, amit nem tudunk."

"Ha nem ismerjük az alapvető szabályokat, elbukunk." ©1998 Foxridge Consulting Inc.

Jegyzet

Ha gazdag apám nem lett volna, a szüleim nyomdokaiba lépek — a pénztelenségtől való krónikus félelem útjára.

Robert T. Kiyosaki Mit gondolsz a pénzről? Ha azt hiszed rossz dolog, akkor nincs esélyed arra, hogy jómódban élj.

Bodo Schäfer

A sorrend: becsüld meg, kontrolláld, takarítsd meg, fektesd be, teremtsd, védd meg és végül oszd meg másokkal!

Robert G. Allen

Amit az emberi elme képes kigondolni és hisz benne, azt képes megvalósítani.

Napoleon Hill

A kiemelkedő vezető két vonása: egyrészt tudja hová tart, másrészt másokat is meg tud győzni, hogy tartsanak vele.

John C. Maxwell

Olyan személyeket és eseményeket vonzunk magunkhoz, melyek összhangban vannak meghatározó gondolatainkkal.

Brian Tracy

A tárgyilagos önértékelés a legbiztosabb védelem mindenféle manipulációval, érzelmi zsarolással szemben.

Alexander Oakwood

Azért vagy ott, ahol vagy, mert ott akarsz lenni. Ha majd igazán máshol akarsz lenni, változtatsz.

Mark Victor Hansen

A pozicionálás nem a termékkel végzett valamiféle művelet. A cél, hogy a termékedet "elhelyezd" (pozícionáld) a vevőjelölted fejében.

Al Ries, Jack Trout

A szolgáltató cégek legfontosabb termékei nem tapinthatók és nem láthatók... Hogyan adjuk el, fejlesszük, bővítsük tehát őket?

Harry Beckwith

A stressz nem a környezetünkből, hanem elménk magunk emelte börtönéből ered. E börtönök foglárai pedig a hazugságaink.

Brad Blanton

A nyerő tárgyalás egyik legfontosabb szabálya: a másiktól mindig többet kell követeljünk, mint amit ténylegesen el akarunk érni.

Roger Dawson

A vállalkozói szféra válaszút előtt áll, a marketing a szemünk láttára alakul át. Az Internet új alapokra helyezi az ügyfélkapcsolatok egészét.

Daniel S. Janal

Az egyéni győzelmek megelőzik a nyilvános győzelmeket. A változás, az igazi változás belülről kifelé megy végbe.

Stephen R. Covey

A tervezés és szervezés szükségessége fordítottan arányos észlelt erőforrásaid számával.

David Allen

A Csodalámpa egy célkitűzési módszer azoknak, akik utálnak célokat kitűzni. Tapadj a célra, cselekedj, irányítsd a fejlődésed, tarts ki!

Keith Ellis

Table of Contents

Mik akarunk lenni, ha nagyok leszünk?

(Untitled)

Szegény apám tanácsa

(Untitled)

Gazdag apám tanácsa

Kiknek szól ez a könyv?

A könyv három részre tagolódik

Két láb jobb, mint egy

A kettő jobb, mint az egy

Milliomos tűzoltók

A pénz önmagában nem nyújt biztonságot

Az út megválasztása

A főnökünk nem tehet minket gazdaggá

0. szint: akiknek nincs mit befektetniük

1. szint: kölcsönkérők

2. szint; takarékoskodók

3. szint: "okos" befektetők

4. szint: hosszú távú befektetők

5. szint: csavaros eszű befektetők

6. szint: kapitalisták