(c) 2013 Bari Máriusz Damage (c) 2012 Mangafan Kiadó

A kiadvány egésze vagy bármely része

kizárólag a szerző írásbeli engedélyével másolható, használható fel más médiumban.

LEKTOR:

Andersen Dávid

BORÍTÓTERV:

Kaszás Vera Moiré

FOTÓK:

Boronkai Zita (p.443)

László Éva Lil a (B4)

ISBN: 978-963-08-6310-0

A könyv első kiadása paperback formátumban: Mangafan kiadó, Budapest (c) 2012

NYOMDA:

Aduprint Kiadó és Nyomda Kft.

Felelős vezető: Tóth Zoltán

TÖBB INFO:

damagereport.hu

facebook.com/damrep

damage:

DAMAGE REPORT

gyakorlóterep jelen és jövő között

Budapest

2012

What happens when you wake up?

You find the others.

5

planetdamage@gmail.com Töltsd le.

Terjeszd.

Támogasd.

A Damage Report egy év után PDF-ben is hozzáférhető. Ha támogatni akarod a papírváltozat kiadóját (mangafan.hu), a könyvpiacot vagy egyszerűen csak jó 400 oldalt a kezedben tartani -

a könyv bármelyik terjesztői hálózattól megrendel-hető.

A kiadó ugyanakkor áldását adta arra, hogy az ebook szerzői kiadásként, ingyenesen kerüljön az internetekre.

(Note: Az információ még ma is szabad akar lenni és ennek érdekében cselekszik.)

Úgyhogy arra kérlek, Kedves Olvasó: add tovább a barátaidnak, terjeszd torrenteken, filecserélőkön, a blogodon, add hírét. Azért született.

Ha úgy érzed, hogy mégis támogatni akarod a szerzőt, a fenti emailcímre küldhetsz PayPal donationt.

Nincs minimumérték, nincs maximumérték, nem is kötelező. A fenti cím ugyanakkor kapcsolatfelvé-

telre is tökéletes.

Ez volt a szolgálati közlemény. Kellően monokróm.

Minden, amit ebben a könyvben olvasol, kitágíthatja a világról alkotott elképzeléseidet.

Minden, amit ebben a könyvben olvasol, igaz. Vagy hamis. Kétszer néztem utána vagy egyszer sem.

Minden, amit ebben a könyvben olvasol, a kézirat lezá-

rásakor elavult. És az sem ma volt.

Minden, amit ebben a könyvben olvasol, a múlt kordo-kumentuma és mint olyan, az Ezer Autoriter Hang egyike. Minden Ezer Autoriter Hang további Ezer Autoriter Hangra osztható és mindegyik ugyanannyira igaz. (És ezt még el is magyarázom.)

FIGYELEM! Ebben a könyvben ingerküszöbnél ma-

gasabb dózisban fordulnak elő idegen szavak, szán-

dékosan angolul írt kifejezések, hanyagul értelme-

zett nyelvtani és szemantikai szabályok. Ha a nyelv

épségéért remegve aggódó, napfényre hamvadó

bölcsész vagy, barátkozz meg vele, vagy GTFO. Ha

anyádéktól kaptad a könyvet, becsüld meg őket,

mert igyekeznek veled kommunikálni. Ha a gyereked

szobájában találtad, valószínűleg már elkéstél. Sok

mindennel.

7

Ezt az oldalt szándékosan hagytuk üresen. Ha ide maszturbálsz, a könyv igazabbá válik. Tiszteld meg a szerzőt azzal, hogy nem a könyvesboltban teszed mindezt.

A tiszteletlenséget látjuk a lapokon keresztül, nevetünk rajtad, a videót pedig rögzítjük, hogy eladjuk a rendőr-ségnek vagy a perverz japán köztévének. Lakáson be-lül a lapok közé rejtett kamera nem működik. (Azért azt nem definiáljuk, hogy mit jelent a “lakáson belül”.) 8

KREDZ ÉS KÖSZÖNET

Megatonnányi mindazoknak, akik segítettek, előolvastak, véleményeztek és szították a lángot: tudjátok, kik vagytok, your number is legion. Külön köszönet Ajkay

@aacorto Örkénynek, Andersen @dawe_ Dávidnak, Boros Csabának, Kaszás Vera Moirénak, Sándor Sza-bolcsnak és Sebestyén @razz0r Endrének őszinte véle-ményükért és szakmai segítségükért.

A könyv egyes részletei a Mondo Magazinban megjelent hasoncímű rovatból érkeznek, mások pedig a planetdamage.com-on, il etve korábban az ld50.hu-n megjelent anyagokból, az összes szóbanforgó részlet engedél yel szerepel itt. Külön köszönet a PEP! magazinnak.

Megha(j)lok a határtalanság kandiscukorszínű, gyakran tükörre borotvált neuronmozaik-bódhiszattvái előtt, akik nélkül ez a könyv nem úgy vagy egyáltalán nem állt volna össze : Aleister Crowley, Alexey Tegin, Brian Eno, China Miévil e, Gary & Dwayne Dassing, Grant Morrison, Headhunterz, Hunter S. Thompson, King Mob, Spider Jerusalem, Steve Reich, Warren El is, Wil iam Gibson, Karl Learmont Zoog.

9

TARTALOMJEGYZÉK

[01] PREKOG [...12]

Viv la Vyéj! Felakadt szemű bevezető a világ jelen állapotáról (arról, ami már elavult, csak hogy értsük egymást), aztán persze autodafé, a végén felébredsz, beránt a tóruszba csavarodó eseményhorizont, amúgy egyfajta irodalmi redpill.

[02] A SOSEMVOLT JÖVŐ [...20]

Robotlány-és fish’n’chips-szagú Feszty-körkép arról, hogy mit képzeltek el a világvége évéről a brit királyi jövőkutatók. Elámulunk a világ gyorsaságán, valamint meggyőződünk arról, hogy a prófécia egész pontos, bár pisszoárba ujjközelről nem valami nagy mutatvány.

[03] A JÖVŐ, AMI SOHASE LESZ [...128]

(RUE RAGNAROK BLUES)

Megöltük a hidegháborús jövőképet és érzéketlenné váltunk az újdonságok iránt. Nagyon. A britek 2020-as krómfapfap képein úgy szaladunk át, mint vájtfülű zenerajongó a CD-borítókon egy jobb lemezboltban, ezt az utalást persze húsz év alatt már nem feltétlenül értheted.

[04] PANOPTIKA [...170]

Amit a britek kifelejtettek a jövőből, de mi beletesszük és önkényesen kiemeljük, kerék alá tesszük, onnan is kivesszük. Ray Kurzweil amúgy úgy néz ki, mint Woody Allen, az Intel jövőkutatója mellett pedig vérciki a kandallóba tett lángképet vető monitor. Ha ilyen a jövő, inkább megyünk szeszt inni valami vietnami rizsföldre azokban a csecse kis széles karimájú kalapokban.

[05] HACK THE HUMANMEAT [...231]

Avagy tizennyolckarikás éjjeliműsorsávos tűzpárbajok arról, hogy miért kifizetődőbb technobulik marokszámra nyelt tablettái helyett szívgyógyszere-ken, bioboltokból és testépítőraktárakból lopott trópusi különlegességeken és olyan tesztszignálokon huszonnégyórázni, amivel a hangfalak membránjait tesztelik. Ha még nem törted meg az agyadat, a személyiségedet vagy a valóságodat, nem vagy ember.

10

[06] CYBERPUNK:

RÁCSHÁLÓK SZERINT A VILÁG [...255]

Nosztalgiázunk arról a jövőről, amikor a magyar káromkodás beette magát a lingua francába, Rutger Hauer szerint csak kávén és erőszakon lehetett túlélni a világégést, Japánt a világ közepének gondoltuk és a voodoo istenei ültek a mátrix rácshálóiban. Világrengető mozgalom irodalomtól filmen keresztül a zenéig, gyorstalpaló a jövő egykori hangjairól.

[07] KÖRKÉP A HÚSPIACRÓL [...332]

(FELHASZNÁLÓ-FU)

Mit írsz egy közösségimédia-tankönyvbe? Semmit. Olyan a szocmed, mint a baszás, a bringázás meg a főzés – elkezded csinálni, aztán megy. Úgyhogy: zseblámpás körbevillantás a közösségi oldalak fonákján.

[08] POSZTKOG [...352]

(avagy a permanens autonóm zónák huszonnégy látképe Hokusai mester után szabadon) Ha eljutottál erre a pontra, akkor nagy eséllyel már a te agyad is egy autonóm zóna, rendszámtáblák meg zárjegyek nélkül, nem kezdte ki se a sátán, se az adóhatóság. (Viszont buktad az állampolgárságod, ha repülőtéren fejezted be a könyvet, repülőtéren is halsz meg.) Puzzle huszonnégy hangu-latképből Jack Bauer nélkül, ha kiraktad, küldj egy emailt arról, amit látsz.

Mindegy, kinek. Az ügynökeink már úton vannak érted.

[09] DEATH BEAT CLUB [...409]

Tizenévvel ezelőtt ilyennek érződött a magyar internet, sőt, internetek - azaz ilyen volt felébredni az internetre, amikor még a Netscape Navigator és a Yahoo jelentette a 9gaget és a BBS-ről töltött bigtit volt az akkori RedTube.

Ez a fejezet nem szerepelt a könyv nyomtatott változatában, méghozzá jó okkal: az olvasószerkesztő többször chilit dörgölt a szemébe, hátha jobban érti, de nem, úgyhogy kegyeletből kihúztuk. Sok szerencsét.

11

[01] PREKOG

- felakadt szemű bevezető a világ jelen ál apotáról -

Szabadpolcos terméket csináltunk a jövőből. A globali-Szabadpolcos

zációval nem csak a hétfői műsorszünet tűnt el, amikor terméket

csináltunk a

mindenki kötelezően szel emképes román néptáncoso-jövőből.

kat nézett a 4-6 centiméteres csemegeuborka mel ett, hanem az éjszaka is. Igazából már az éjszaka is a múlté.

Ha hajnal egyet írunk, húsz évvel ezelőtt már négy órája alszom és aktívan álmodom (nem álmodtam évtizedek óta), tíz évvel ezelőtt egy 56k-s modemmel töltöm fel a családi telefonszámlát veszekedősre, a merevlemezt meg olyan elektróval ( Kiew, Xotox, Noisex, háromszavas, hogy Ady is örüljön), amire csak berlini fétisklubokban szabad vonaglani ívfénynél, miközben valaki véletlenszerűen rá-rácsap a feketeklinikán beszerelt idegi megszakítóra. Most meg már 2k12, elaludni meg csak akkor tudok, amikor Moszkvában köpetfagyasztó útjukra indulnak az iskolásloliták, nas ne dagoniat, az éjszaka pedig már nem azt jelenti, hogy a melatoninnak termelődnie kel , hanem hogy nem vettünk elég jó stroboszkópot, hogy rendesen megágyazzuk vele a környéket. Mert valaki mindig ébren van.

Csak rá kell néznem az éppen aktuális közösségi nagymédiumra. A social media pöcegödreként útszél-re hullt Myspace milyen jó volt még öt éve, városra és életkorra célozva lehetett csajokat keresni, nem mintha a Facebookon nem tudnál ismerősök ismerőseire kúrópoke okat dobni, a Twitteren meg száznegyven ka-rakterből deríted ki gyorsan, hogy okos vagy stílusos-e, mert ha igen, akkor follow, aztán betámadod, hogy hellórégótanézematambleredigyunkkávét,amúgyseggbe?

Ott elveszítem a hitem a világban, amikor a hogyan legyünk jobban csillámláma mel ett még valaki azt a kvízeredményt is megosztja velem, hogy ő kettes típu-sú kanyargósan kinyomott foscsík. Harminc felett ez a 12

térdroggyantós hitvesztés elég ritkán ment pár generá-

cióval ezelőtt, mostanában már akár naponta kétszer is.

Szóval, nagymédium. Rögtön látom a hajnalakármennyi

közepén is, amikor a méhlepényfülbevalós, smink nélkül

sose ébredős, travibárokban nevelkedett tokiói haverok

ébredezni kezdenek és megtelik a Twittermadár boldog

kék bele (a boldogság kék madara, ha már) a gyorsbil-

lentyűzött kandzsikkal (minél teltebb, annál jobb, aztán

ha baj van, repül a bálna). A napszakok egyébként is

feleslegesek, mert az akadémikus intel igentsiya kita-

lálta, hogy ha van mel plasztika, akkor van neurológiai

kozmetika is, amit a kilencvenes évek nagy műgonddal nootropikumok

meg a neurológiai

áramvonalasított, a woodstocki alapanyagból évtizede-kozmetika

ken át desztil ált cyberhippi mozgalma már jó egy évtizede gyakorolt idegencivilizáció-színű fröccsöntött po-harakból. Ha sokat akarsz kúrni, akkor ginzeng et szedj, ha gyorsabban akarod letudni az Excel-táblát, akkor adagold túl a B12 vitamint, az 5000 mikrogrammtól már az autisták is tudnak egyenesen járni, te meg mintha speedet szedtél volna, csak éppen a rendőrőrsön nem tudsz kikötni.1 Ha aludni nem akarsz, arra ott az orexin A meg a modafinil, ezeket csak sokcsöves lézerpisztollyal tudod kilopni katonai laborokból és utána Mexikóba kell szöknöd, de akkor már annyira jó vagy, hogy ezt a bevezetést is egy lélegzetvételre tudod elolvasni. Koleszosok nyilván extraerős tripla ristrettókkal2 próbálkoznak meg tizenöt teafiltert főznek le egy liter vízben, a memorizá-

láshoz ez is jó. A tanuláshoz meg a Google korában csak az az egy axióma kel , hogy ha net van, minden van és a magyar társkeresőkön hirtelen mindenki szel emi sza-badfoglalkozású lesz, az indexes anarki meg azon sír, hogy még 2011ben sem mondja meg a Google, hogy 1

Éppenséggel a B12 overdose az az igazi bolygóhol andi, mert utána tényleg sehol sem tudsz kikötni.

2 Az

age of consent alapján ma már kúrható szerepjátékosok (és a Deathspank-rajongók) ezt úgy ismerik, hogy The Grand Potion of Speed 13

mennyi ecet kell az uborkasalátába, ez amúgy egy nem

igazán burkolt kritika.3

A jövővel amúgy az van, hogy a nyolcvanas években az

akkor túlsúlyos geek, most pedig ütőképes kultzenész Jaron Lanier

Jaron Zepel Lanier messzemenően bizakodó volt a

virtuális valóság koncepciójával kapcsolatban, misze-

rint félkilós sisakokat teszünk majd a fejünkre és így Sasha Grey

fogunk börtönviselt hatvanéves ukrán férfival szexelni,

csak közben azt hisszük, hogy Sasha Greynek hívják

és nő.4 A virtuális valóságból meg Facebook lett, ami

azt jelenti, hogy biztonságosra csökkent az utcai mu-

togatós bácsik száma, mert most már nyugodtan ki-

verhetjük a szomszéd lányra anélkül, hogy ki kel ene

fizetni a tízezer forintos szeméremsértési bírságot5 és

amúgy még mindig izzadó, öltönyös, hunyorgó férfiak

adják ki magukat unatkozó, éppen szakítás után levő

faszéhes tinilányoknak, akikről tényleg azt hisszük hogy

tinilányok. Aztán nyilván pofára esünk és ezt megnéz-

hetik a munkatársaink, a családunk és a jövőbeli ba-

rátnőink a Napiszaron, mi pedig szomorú cikket írunk

arról, hogy a világ megromlott, az interneten pedig Anon

bármi szabad, ez pedig, éljen a 4chan és az Anon, így is van. Az interneten pedig minden posványos és minden ugyanolyan, mert, számoljunk csak gyorsan fejben utána, minden orvosi lelemény, amivel az igazán nagy problémákat számolhatnánk fel, legalább még öt évnyi klinikai tesztidőszakot igényel, öt év alatt pedig bármit 3

Ez még mindig jobb ahhoz az alternatív közösségi sitehoz képest, amit alapítottam, ott mindenki főállású lázadó, méregkeverő, orgyilkos, boszorkány és/vagy...

4

A kultzenész pedig azt jelenti, hogy más olyan kultzenészekkel van színpadon, akik zeneileg túlképzettek és a kutya sem ismeri őket Magyarországon, Lanier színpadtársai között ilyen Terry Riley meg Philip Glass, az pedig, amikor valamit önmagával magyarázunk, az meg a rekurzív definíció.

5

Amiről amúgy a pestiek sose tudnának, ha Erik Everhard nem megy ki Angelina Crow-t szopatni Töhötöm mögé a Hősök terénél.

14

elfelejtünk, mit öt év, amikor a majom alakú kávébokor

nyolc óra alatt nő ki a Farmvil eben, leplántálok hu-

szonkétszer huszonkét mezőt mínusz a farmházam, a

csokoládés tejet adó fekete bárányaim meg a szép szí-

nes léggömböm és csak két nap múlva megyek vissza

úgy, hogy rámrohadt az egész. Úgyis tudjuk, hogy aki a

munkahelyi értekezleten két asztal al arrébb ütemesen

kattintgat, az lucernát meg paradicsomot arat profit-

gyártás helyett. Tudom, csináltam. Tudod, te is.

Lanier közben rengeteget küzdött azon, hogy a virtuá-

lis valóság ne csak a köztudatba, hanem a nagybetűs

életbe is bekerüljön, a Time, a New York Times meg a

többi vezető sajtóorgánum a hatásvadász A-kategóriás

filmek látványvilágával vetekedve mutatja be a jövő in-

ternetezőjét, aki éjszaka szemüvegben és az arra ráhaj-

togatott kapucniban feszíti pengeélesre ( ilyenkor össz-

pontosít) vagy tágítja kerek ó-ra ( ilyenkor van cyberszex)

a száját, ezt még itthon is eljátssza az Első Generáció

Bartekestül. Aztán megérkezik a Second Life, a világ Second Life

első virtuális világa, amiben nagyon sokan vannak, de mindenki nagyon hasonlóan néz ki, mert viszonylag kevesen szánnak arra fél órát, hogy csúszkákon hatá-

rozzák meg arccsontjuk járomcsonthoz mért szögének érintőjét. A világ legnagyobb virtuális valósága amúgy vagy a japán sintóizmus6 vagy a belső-ázsiai buddhista hitvilágok valamelyike7, de mindenki csak a World of Warcraft et ismeri, ahol a játékosok vagy a Szövetség vagy a Horda oldalán gyülekeznek, szegregált városaik vannak, azok között szaladgálnak fegyvereket lóbálva, 6

Ott ugyanis mindennek lelke van, ez ugyanolyan, mint a vicc Japánról, hogy ott minden meg akar erőszakolni, még a fák is! sőt! különösképpen a fák!

7

Mert oda a biztonság kedvéért beterveztek alternatív mennyországokat is meg különféle életformákat és amikor Őszentsége, a Dalai Láma bemondja azt, hogy egy sarokban is többezer élőlény van, akiket nem látunk, akkor azért megkérdezed magadban, hogy ebből hányat tudnál bejelölni friendnek éspervagy mennyi dugható.

15

einstandolnak, amit csak látnak, utána pedig raid elnek,

ami olyan, mint amikor mindenki a Nyugati nagyposta

egyetlen nyitva maradt ablakánál akarja feladni utolsó

nap este hétkor az adóbeval ását, a háttérben meg a

Slayeres Tom Araya csinál magából élő hangfalat és azt

üvölti, hogy borotvával vágd a homlokodba az adószá-

modat tükör nélkül és ha elbaszod, akkor az egész te-

rem újrakezdi.

A Second Life pedig végülis olyan volt, mint amilyennek (Mozart in)

a korabeli radikális sci-fi írók ( főként a Mirrorshades cso-Mirrorshades

port) elképzelték a világot: voltak privát szigetek, japán neonhirdetésekkel teli metropoliszok, ahol mindig esik az eső8 meg tengerparton szervezett bulik, amiken sokszor kevesebben voltak, mint egyes író-olvasó találkozókon, pedig ez önmagában is matematikai hendikepp.

Viszont mindenki kedvére kereskedhetetett, mondhatott bárkinek bármit büntetlenül, vehetett magának ruhát és elfelejthetette, hogy van családja, szomorú húsleves ízű

alkoholmentes söre és hatvan kiló súlyfeleslege. Ezzel be is fel egzett a virtuális valóságnak, pedig akkor még nem is sisakokban nézték a Second Life-ot, hanem akkora monitorokon, mint amekkora dobozokat a sarki közért mellől hozunk el fogcsikorgatva költözés előtt ( pedig erre a régi ikeásszatyor a jobb), a Wachowski fivérek meg adtak egyet az esőnek és megrendezték a Mátrixot: a virtuális valóságról, mint zseniális átverésről szóló filmet, amiben biztosítottak minket, hogy a jövőben minden szórakozóhelyen fétisparti van, ami jó, az irodai munkaidő alatt pedig tucatnyi harcművészetet meg lehet tanulni, csak előtte rovarokat kell kiporszívozni a köl-dökünkön keresztül. Ez azért sokunkat nem győzte meg.

8

Ennek meg Ridley Scott 1984-es kultuszfilmje, az Ákos miatt elsírtsminkes panelhimnusszá dagadt Szárnyas Fejvadász teremti meg az alapját – csak azért, mert az eső miatt nem látszódott a díszleteket megtartó drótháló, ez is csak huszonöt év után derült ki, amikor már mindegy volt.

16

Az meg nyílt titok, hogy a hinduizmus ezt a nyílt átverés

dolgot már párezer évvel ezelőtt jócskán megmondta,

hogy anyád se igazi, ha meg kirúgnak a munkahelyed-

ről, az csupán az asztromentálkommunizmus szélének

csil ámszivárványos, lüktetően mosolygó fodra, aztán

megjött az angol szigetvilág képregény-okkultista ro-

ham legsármosabb kalandora, a káoszmágus Grant Grant Morrison

Morrison

9, aki örök promóciót biztosít a katmandui

Vajra Hotelnek, mert elmondása szerint annak a tete-

jéről vitték el az idegenek, amik úgy néznek ki, mint

bármilyen vágókép egy német technoklipből.10 Ezt az

élményt Morrison hat évig húzta és megalkotta be-

lőle a huszadik század legjelentősebb elmeújraindító

képregénysorozatát, a The Invisibles-t11: a képregényt The Invisibles

a Mátrix producergárdájának minden egyes tagja megkapja, hogy na pont olyan legyen a film, aztán pont olyan is lesz, csak kiszedik belőle a jóskártyákat, az özönvíznyi savat, az emberáldozatokat meg a brazil transzvesz-tita sámánt, aki ha nem Tlazeoltéotlot, a szenny istennő-

jét idézi meg szorult helyzetekben, akkor szemgödröket kapar ki cipősarokkal.

Nekünk meg, polaroidfotópillanat, ráeszmélés a való-

ságra, akár tápfolyadékban ülünk, akkor Battonyaalsón ( a kettő között csak annyi a különbség, hogy a pörköltes-bécsis pizzát utóbbi esetben rágni kel ), láthatóan egé-

szen kurvára mindegy. Nem kell bérletpénzt fizetnünk a sarki radioaktív pocsolya használatáért, nem jött el sem a szingularitás, sem pedig Keanujézusként leszál ó idegen lények és akármennyire vette meg a Microsoft 9

A vil ogó szemű kiöregedett szőrmók Alan Moore és az erőszak-vodka-Redbull keveréken felnevelt, a májának külön utánfutót kapott Warren El is között azért, val juk be, nem gigászi feladat nőt lopni.

10 Továbbá ezeknek az idegeknek az Alpha Centauri pont olyan, mint rosz-szabb napjainkon nekünk Bécs.

11 Ennél erősebb misztikumot már csak Neil “a Dresden Dol sos Amandát kúrom, mi kell még? ” Gaiman sokszoros díjnyertes, magyar nyelven is éppen megjelenő opusza, a Sandman hordoz csak 17

a Skype-ot, nem lett belőle sky.net. Mi meg akármennyire

küszködtünk azért, hogy megdögöljünk, nem jött össze.

Bruce Sterling, az elmúlt negyed évszázad egyik leg-Bruce Sterling

erőteljesebb médiateoretikus sci-fi írója, a Mirrorshades

szerzők egyike is azt mondja, hogy atemporality ben

élünk. Olyan időtlen buborékban, amiben fénypászma-

ként süvítenek el mel ettünk a bejelentések, a prototípu-

sok meg a szabadalmak, a kollektív ingerküszöb meg az

égbe ível. Annyira, hogy amikor a világ nagyvárosaiban

végre landolnak az idegenek, akkor is azt kérdezzük

böfögve a rósejbnistál mellől, hogy na és kicsi szürkék

vagy nagy zöldek? aztán bontunk egy sört és valami-

kor hajnalban elolvassuk valami összeesküvéselméleti

fórumon, hogy ezt már igazából többszáz éve tudhat-

tuk előre. Persze az atemporality ennél azért jóval több,

előrevetíti a szemantikus web nagyszerűségét ( erről

azért mesélünk többet is) meg azt, hogy az emberiség

felhalmozott tudásából jobbá tudnánk tenni az életün-

ket. Meg amúgy azt is, hogy körbenézünk, hogy mi van

körülöttünk és minden körülöttünk van.

Minden.

Árnyaltan, de erről szól az internet mégújabb pöcegöd-rule 34

reként (mémgyáraként) elhíresült 4chan rule #34-e is, ami saccra úgy hangzik, hogy ha el tudod képzelni, akkor van belőle pornó. A Tronból, a metál al kísért, nyíltan gay softcore-ra gyártott 300-ból, a politikai viták MILF-hasonmásaiból Sarah Palinnel az élen és ha a húgod jóval többet lóg kulcsra zárt ajtók mögött a neten egy webcammel, akkor egészen sanszos, hogy a saját családodból is.

A minden körülöttünk van persze senkinek sem esik le igazán. Az átlaguser annyit nyes éppen, hogy van Facebook, van Tumblr ( ahol végre lehet szerzői jog feltüntetése nélkül posztolni bármit), a kevésbé szerencsé-

18

seknek még mindig ott az iwiw ( ahova a magyar rendőrök

feleségei töltik fel a nyaralási fotókat, a magyar rendőrök

meg joggal lesznek idegesek ettől) és annak hárommal

prolibb változata, a MyVip, desszertnek netről begyűjt-

hető tőzsdei információ, gasztroblog és ingyenpornó, a

nap legnagyobb izgalma meg a bolti megjelenés előtt

egy hónappal il egálisan letölthető Madonna-album,

amit természetesen a kiadók szellőztetnek meg, mert

már ők sem bírnak saját gépezetükkel.

Az meg kérdéses, hogy mikor érkezik el újra egy

Hiroshimaerejű kultúrrengés, mint amilyen a kilenc-instantlázadás

venes évek voltak, amikor egyszerre csapott mindenkit a földhöz az új divat, az elektronikus zene meg az internet, ami miatt az egyik pil anatról a másikra kellett felgyorsulni a normális tempó ezerszeresére. Az a hipotalamuszkarcoló forradalom, amiből a generációnk lelkesedése, életereje és álmai születtek, lecsengett jó egy évtized alatt. A huszonegyedik század forradal-mai, persze, ugyanúgy léteznek. Csak egy hétig tartanak. Jó esetben. Megrágjátok, lájkoljátok, berételitek, pluszegyezitek, széttrolloljátok, megveszitek, hazaviszi-tek, ráveritek, fel a blogra, belájkoljátok, pluszegyezitek, jöhet a következő forradalom. És még önmagában, ha eléggé távolról nézzük, ezzel sincsen baj. A baj csak azzal van, hogy eléggé távolról nézve az is kiderül, hogy éppen a lejtőn vagyunk. És nem látszik, hol az alja igazán. A szabadesést viszont, unalmunkban vagy ingerhi-

ányunkban, nem cserélnénk fel semmivel.

Erről szól ez a könyv.

19

[02] A SOSEMVOLT JÖVŐ (MEDIAL FRAGMENT)

Sosem felejtem el, amikor a level 80 pilótalány átfordul

törökülésbe a rózsaszín pléddel letakart matracon és (belülről még

kacagva meséli el a főiskola rám nézve legkompromittá-

lehangolóbb)

lóbb tananyagát. Az újságíróknak, mondja fél szemmel sajtóapátia

hunyorítva12, három dolgot kell adni egy sajtótájékoz-

tató alkalmával: bőséggel enni-inni ( hogy úgy érezzék,

foglalkoznak velük), ajándékot ( hogy úgy érezzék, meg-

becsülik őket) meg a publikálásra ( értsd, copypastere)

kész sajtóanyagot emailben a kezük alá, hogy úgy érez-

zék, tesznek is valamit a számukra teljesen érdektelen

történet ügyében. PR-osként így gyűlölöd meg a reak-

cióképtelen, lusta és fontoskodó újságírókat, a kerítés

másik oldaláról pedig, újságíróként, így gyűlölöd meg a

reakcióképtelen, lusta, de fontoskodó PR-osokat. Ma-

gyarországon ez a világ többi országához képest több

árnyalattal sötétebben működik, de a trend szívderítően

globális, a médiaüzenetek továbbítóinak olyan egysze-

rűséggel ( és lehetőleg harmincpontos betűvel szedett

kiemelésekkel) kell fókuszálni a lényeget, mintha nyolc-

vanévesek lennének vagy most lökték volna ki őket a

lobotómiáról. ( Vagy mindkettő egyszerre. Az se ritka. )

Ilyen hónaljmankó lett a BT Technology Timeline is, jövőmankó

a jövőkutatás gyarmatosító brit birodalomból érkező

jóskiskátéja. Veszélyes egy mezsgye ez, hiába hemzseg prototípusoktól és statisztikáktól, mégis könnyen átcsúszhat az ezotévék hajnalfélhármas örökbecsűihez, rossz mondatot küld be az újságíró aztán fél évszáza-dig sumér álmot ígér anyám, úgyhogy ezekkel azért il-12 Akkor éppen a HVG Online techrovatába véstem az okos, konzervatív biteket, ilyen nyakkendőeltartó esetben csak a kávét fogadod el. Feketén.

A gesztussal jelzed, hogy értékeled a vendégszeretetet, de nem azért jöttél, mert a titkárnő éppen elfelejtette elutalni a számládat, te pedig pogácsával meg hűtőzött McKiwan’s szendviccsel tömnéd a zsebed az asztalról és próbálod kihúzni a három napos átutalási holtidőt. (Pedig de.) 20

lik vigyázni. A BTTT-t hiába jegyzi Ian Pearson futuro-

lógus13, a médiában a projekt neve a szorító ingnyak-

tól kulturáltan vörös arcú és joviálisan disznósodó Ian Ian Neild

Neildével forr össze igazán. Neildet a Balaton-parti In-

ternet Hungaryn látom először, ahol Uj Péter halászlevet

főz, Simó György programszerűen gondterhelt, a szak-

ma pedig flowchartokkal készül az esti csapatépítőre,

azt követően meg a pénzügyes kiscsajok szakmaavató

gangbangjére, én szembenézek a backstageben a jövő

fish’n’chips szagú démonával és nem tud nem eszembe

jutni róla a tinédzserkori szakítás.

Ráadásul az a mozzanat, amikor a másik mélyen a sze-

medbe és elmondja, hogy mennyire megpróbáltam de

nem megy és ne haragudj és így nehéz meg a fájdalom

meg az átsírt éjszakák, te meg vissza (mikrokifejezések

a szája sarkaiban meg a szem alatt) és rádöbbensz,

hogy te most gyakorlod rajtam, hogy hogyan hazudj

bazmeg, velem őszintén szakíts, ha szakítani akarsz

bazmeg, na Ian Neild is pont ilyen, csak neki ízfokozóval

lekent bacon lóg ki a zsebéből. A névjegykártyáján meg

ott van, hogy disruptive futurist, ez ilyen posztmodern disruptive

vicc lesz, mondod, bánzsófiaszagú lesz a ruhám, az-futurism

tán nyilván mégsem, de minél több időt töltesz a közelében, annál büdösebb a tény. Miszerint, ha napi nyolc órában ( bloggerként huszonnégyperhétben) bújod a vi-lág feedjeit14, elég jó képet tudsz kialakítani arról, hogy hol tartunk most15 meg mi lesz öt év múlva16, onnantól pedig már csak egy lépés a megélhetési lakossági jövő-

13 Ami azt il eti, a bázisaként szolgáló futurizon.comhoz a legjobban a kora-kilencvenes évek egyoldalas bemutatkozói hasonlítottak a Geocitiesen.

Jó dolog azért ez az irónikus nosztalgia, értjük a duplacsavart. Nevetünk.

(Nem.)

14 Wired a maga összes alsitejával, Boingboing, Dvice, Technoccult, TheNextWeb, ReadWriteWeb, Grinding, Whitechapel, Kurzweil.AI, innentől meg kövesd a linkeket.

15 Igazából? Sehol.

16 A nap végén? Nem sokkal több.

21

kutatás, ami nem szégyen, egyes ‘Leaks által is titkolt

belső-ázsiai baszófarmokat csak arra húztak fel, hogy

trendjósokat gyártsanak bennük.

Persze az internetek korántsem információdúsak ahhoz,

hogy mindent láss, mert akkor te is lehetnél olyan jó, forrásszemétmint én, de hiszen nem vagy, implikálja Neild, hát ak-domb (milyen

kor honnan gyűjtöd, erre én. Belsős iparági forrásokból, hálás a magyar

kezdi a felsorolást, nyilván ( nyilván! ) a világ szakértőivel elválasztási

rendszer, pont

folytatott pletykaspiccből, az eltérő tudományos tör-elvettem az élét)

vénykezésekkel és munkaetikával bíró országokban élő

különleges forrásoktól17 meg értelemszerűen az egyetemi sajtóanyagokból és szakkiadványok cikkeiből18 .

Oké, mondom, akkor kérek három olyan amerikai egye-temet, ahonnan tényleg a lényegi fejlesztések jönnek és nem mondhatod a minden második cikkben szereplő neveket, mint amilyen a Massachusetts Institute of Technology, a Stanford University meg a Cornel . Gon-dolkodik, elkomorodik, azt mondja, hát a feketelaborok Indiában meg Pakisztánban, az igazán nagy dolgok onnan jönnek, mondom, amerikai, rámnéz, hát amerikai, mondja, bólint, szomorú, álmában csönget egy picit.

A BTTT szavahihetősége nemcsak ebben rejlik ( a sajtó-

közlemények rendszerint 80-85 százalékos pontosságot emlegetnek Neild jóslataival kapcsolatban), hanem annak az apró időlogisztikai trükknek is, hogy mindegyik 17 Fordítom: ahol magasról szarnak a WASP ( fehér-angolszász-protestáns) gén-etikára vagy ahol akkora a korrupció, hogy gond nélkül vesztegetsz magadnak egy feketelabort valami sufniban, értelemszerűen India, Pakisztán meg Irán. Akár még Kína is beférhetne a képbe, ha nem lenne irigylésreméltóan jó a tűzfaluk, a nyelvi határ miatt meg nyilván Kína a kínaiakkal dolgoztat befelé, a legjobb freudista introvertált személyiség példája maga a kínai államhatalom, köszönjük, léphetünk tovább.

18 Ahogy ezt már Terjék József tibetológus tanszékvezető nagyprofesszor is elsütötte: a tudomány újságcikkekben terjed, majd még hozzátette, hogy a számítástechnikából azért jobban meg lehet élni, mint a tibetizmusból, leszünk szívesek meglépni a szakról, ha lesz jobb ál ásunk. Megfogadtuk a tanácsát. Ezért is olvashatod ezt a könyvet.

22

jóslatnál öt évnyi biztonsági zóna van belőve, ilyenkor

már igazából tévedni a nagyobb etvasz, de aki napi

nyolc órában olvassa a feedeket, az már pár bekez-

déssel hamarabb tudta, hogy a bal heréjében rejlik a

kimondhatatlan piaci szabályszerűségek hálója (a jobb

heréjében meg a tegnap esti ladyboy foga nyoma).

Azt bebizonyítandó, hogy a jelenünk már gyakorlatilag extrapolált jövő-

most egy olyan scifi regény, ami miatt gyerekkorunkban regény a jelenünk

odaadtuk volna a fél karunkat és a Donald-rágók mellől kisimított képregénygyűjteményt is19, szemlézzünk a Technology Timeline 2006 és 2012 közé lőtt jóslataiból.

Ha rögtön kosárra játszanánk, akkor szólok, D alatt nem játszunk az orákulum egészen megbízható. Ehhez persze az kel , hogy több, egymástól egészen különböző

tartalmú weboldalból tegyünk össze kettőt meg kettőt, erre meg egészen kevesen képesek, már csak azért is, mert amikor ezt politikusok beszédeivel meg ígéretei-vel játszottuk el, akkor éjszaka jött a fekete autó és azt sem szerettük, na akkor mi van, amikor a jövővel packá-

zunk, apám defibril átor lesz, anyám meg angyal egy wifi router antennacsúcsán20, aztán rosszul kereszteződnek, az lesz. A britek biotechnológiától ígérgetnek demográfián keresztül a vásárlói, telekommunikációs vagy az energiaszektor valószínű fejlődési irányai g, ezekből önkényesen válogattam olyanokat, amiket kifejezetten a bőrünkön érezhetünk a mindennapokban. Szó szerint.

19 Emiatt pedig a jövő fogalma sok szempontból teljesen átértékelődött meg elértéktelenedett, reméljük nem a felhalmozott rágógumipapír erkölcsi értéke miatt, de mi lenne, ha a pil angóeffektus miatt mégis?

20 Lassigue Bendthaus: JKTV/Otaku (How Many Angels Can Dance on the Head of a Modem?) (Render LP, 1994, KK Records). Meghal gatod az egész albumot, bal szemed sinkanzen lesz, jobb szemed meg egy csehtamásnyi pohár víz egy áram nélküli kapszulahotel legolcsóbb lyukában, a bal szemed bemegy a jobb szemedbe, te meg szomorú svájci ál ampolgár leszel.

Jó album, amúgy.

23

BTTT: Szintetikus énekessel megfejelt popcsapat

kerül a TOP20ba.

Mi az a szintetikus énekes? Melyik ország slágerlistájáról

beszélünk? Ha nem popcsapat kerül a lista élére, akkor már

csökken a jóslat ereje? Az egyértelműen megkérdőjelezhető

tényezőktől függetlenül nyilván bejött a tipp: 2010. májusá-

ban a japán Oricon heti slágerlista első helyén végzett az Exit Hatsune Miku

Tunes Presents Vocalogenesis feat. Hatsune Miku című válogatás. Ennek összes számát egy tizenhat éves, zöldhajú lány énekli, aki 158 centi és 42 kiló lenne, ha élne. Helyette körülbelül annyi helyet foglal el egy asztalon, mint egy hamburger és ikonnal indítható.

Tavaszi kreatív nemződüh, ezt veszítette el a zeneipar a kilencvenes évek végére, nem maradt más az egész-ből, mint a fájdalmasan vegytiszta és tévedhetetlen gyártósormatek21. Slágert írni ugyanis a huszonegyedik században, most a padlóra pöccintem a producerek kenyerét, már nem kihívás. Az internetek végtelen hullámairól lefölözni ingyenes zeneszerkesztőt22 ( hogy legyen mibe kottázni), hangmintákat ( hogy a kotta meg is szólaljon) és VST plugineket ( ezek mentik meg a zenét attól, hogy úgy szóljon, mint amikor a szomszéd egyedül rakja össze az egész falas ikeapolcot szombat reggel) csupán pár kattintás. Slágert gyártani olyan, mint tisztességes iparosembernek lenni: vagy-vagy tradeoff a tehetség és a güri között – erre mondta Kozsó egy interjúban, hogy kétféle ember létezik, aki érti a zenét meg aki élvezi, hát ő az utóbbiaknak gyártja. Ilyenkor azért elnézed neki a félretincset meg a szomorú szamurájt is és Oota goota, Solo? visszaengeded a masterblastert a tokjába az asztal alatt. De ha már itt tartunk, a mo-21 Pitagórász és Dmitri Tymoczko ennek nyilván mérhetetlenül örüne.

22 Renoise és OpenPMT azoknak, akik szeretnek Excel-táblákban zenestruk-túrát írni, merthogy ezen a logikán alapulnak az ún. tracker ek, a savas hangzásban utazó potitekergetőknek ott a Rebirth, akik meg folyamatáb-rákban szeretnek összekötni hanggenerátorokat, azoknak meg a Jeskola Buzz Modular. Nem erre gondoltál? Helyes. Olvass Synthopiát.

24

solyból, jómel ű pattogó lányokból és amfetaminplató-

ból gyártott homokoncsürdöngölős 150BPM+ hardstyle

legsármosabb producere, Headhunterz is lenyilatkoz-Headhunterz

ta, hogy a zeneírás bizony 20% komponálás, 80%

mastering, a hangok szóljanak szépen, az számít iga-

zán. És rajta még tincset sem fogunk találni.

És mégis milyen hangokból tevődik össze egy sláger?

A legjobb példát erre egyértelműen az ausztrál Axis

of Awesome humoristacsapata23 adja, főszerepben a

főként zenészek által érthető I-V-vi-IV akkordképlettel, I-V-vi-IV

hatvan-hetven slágert fűznek fel erre, majd időről idő-

re bele is építik az aktuálisan elmúlt hónapok releváns számait ( mindig van utánpótlás, így a szép), így kerül egymás után porondra végtelen epigonláncként Lady Gaga, U2, Elton John, Beatles, Rihanna, Basshunter, RHCP, Alphavil e, Pink, MGMT és Bob neasszonynesírj Marley. Akinek még mindig nehezen megy a free your mind, annak (és a tizenegyedikbének) küldöm szeretettel azt a srácot, aki tíz perc alatt YouTubera gyártja Lady Gaga első nagy slágerét, a Pokerfacet végtelen nagy hálószobaunalmában, haladóknak pedig Jim Pavloffot, aki a Prodigy örökbecsűire ad magának tíz-tíz percet: egy epizódnyi háziasszonysorozat-epizód alatt megvan a Smack My Bitch Up meg a Voodoo People is.24

Foglaljuk össze az eddigieket: ha egészen éber vagy, kis segítséggel, fülről meg felakezeketmatekkal25 már le tu-23 Akik mögött csak kicsivel marad le az általuk ihletett több tucatnyi, háló-

szobába szorult YouTube-haknizenész.

24 Sőt, YouTubeon arra is van oktatóanyag, hogy hogyan írjunk dubstepet, goát, hardstylet, sőt, BÁRMIT tíz perc alatt.

25 Ettől meg már csak egy lépés a felekezetmatek, a hermetikus geometria, amikor a darkpsy bulikon mindenki derékból roggyantott testtel táncol, elkezded letekerni a magasat, egyre lejjebb táncol mindenki, derékból, visszatekersz valamennyit, mindenki visszamegy, te meg végre úgy érzed magad, mintha kaptál volna párszáz tévémacit, akik annyira készen vannak, hogy magyarhírlapnyi bélyeget tudnál belőlük gyártani.

25

dod gyártani a zenetévék elmúlt és elkövetkező pár hó-

napban dübörgő slágereit. Elvégre már nem azzal van a probléma26, hogy miről szóljon a szám ( általában a szere-lemről, az elmúlásról, a partiról, a nélkülednemmegyről vagy arról, hogy a fasz jó, de a nagy fasz még jobb), hanem hogy mégis miként legyen szépen kikeverve a basszdob meg a vokál. Erős szintlépés és mesterem-berség az a fórumokon keresztül elérhető27 oktatóanyag, amelyben elmagyarázzák, hogy a basszdob (amúgy ha csak most jöttél volna be az eső elől, a technoban ez a dübdübdübdüb) pattanása vízválasztó a tablettás vörösboros lájtkóla meg a Bachban érlelt Domaine Romanée-Conti között és műfajonként tizedjegyes pontossággal megadott frekvenciatartományokra lebontva taglalja, hogy melyik pattanás miért jó. ( A szó másik értelmére gondoltál. Én is. ) Ami a vokált il eti, ha gondosan kilúgozom az emlékeim-ből a koreai28 és a magyar29 popzenében hal ható hideg és fogselyemvékony glissandókat30, akkor is megmarad a legrosszabb, amikor Ross “miattam járnak az angol-26 Ez amúgyis magyar sajátosság, hogy nem megoldandó helyzetről, bukkanóról, hupliról vagy apró kellemetlenségről, hanem problémáról beszélünk, ez a pozitív pszichológiába egyfelől fordítva veri vissza a felmosóbotot, másfelől meg a legblazírtabb történet is annyira tragikus lesz tőle, mintha Lassiet a tokiói élőállatot-dugunk-majd-azt-megesszük milliárdosétteremben látnánk az útja végén, úgyhogy probléma off, ha a könyv végére ha erről az egyről leszoksz, már megérte.

27 A cikkekben a kommentekben van a lényeg, az igazán izgalmas történetek, how-to k meg megoldásokra a fórumokban lehet rálelni, a jó étterem-ajánlókra az elrejtett programajánlókban, úgyhogy a kézzel válogatott és élményszűrt tartalom a new black. Lehet visszamenni a kilencvenes évekbe, újra erekciója van a tizenöt éves trendciklusnak.

28 Korábban amerikai.

29 Korábban koreai és amerikai.

30 A R

A ágóguminál f

ál ogadtam m

am eg, hogy m

y inden e

en gyes a

s utotuneolt gli

t ssandónál eltöröm egy ujjpercemet, azóta nem merek popzenét hallgatni.

A mesterséges dallamhajlítások nyilván csak akkor jönnek elő, amikor stúdiókörülmények között sem képes kiénekelni az aktuális popringyó (itt már a nem sem fontos) a szólamát, ami alsó hangon is decens ötven százaléka a popszakmának. Itthon legalábbis.

26

szász nyelvterületen identitászavaros fiatalok fluoresz-

káló műhaj al és sufnimintás motorosruhában” Tregenza

(tényleg miatta járnak) úgy jelentkezik be MSN-re,

hogy megtalálta a világ legjobb autotune pluginjét. Az autotune

autotune plugin az instant tízéves énekesképzés, a műtyúkujjazó szakébűzös karaokeklubos felvételekből is minőségi toptízes számokat gyárt, a szakmán belül ez olyan, mint a gyermekkori seggbekúp, mindenkinek megvolt, de senki sem szeret róla beszélni. Te meg amennyire nem figyelsz a tévére, a tévé mindig háttérzaj, úgyis csak a hangmérnökök mondják meg első hal ás-ra, hogy autotune van-e a vokálon, neked mindegy. A hangmérnököket amúgy onnan ismered fel, hogy vagy oszlopnak dőlve ál nak morózusan és a mikrofontartó ál ványt nézik, mert abba legalább szorult még némi tehetség vagy bömbölve zokognak, mert a tehetségtelen szarból már annyit hal ottak, hogy a sírás termé-

szetes védőkörként öleli őket körbe, a jó meg annyira jólesik nekik, hogy beindul az a rögös lelkük, indulj el egy úton, én is egy másikon. Amivel amúgy semmi baj nincs, Makedóniában is mollban írják a vidám zenéket meg egyébként is only happy when it rains, azvan.

Valahol itt indul Hatsune Miku története.

A duplahélixes zöldhajú petite tényleg ikonnal indul, mert civilben a Yamaha invenciózus szoftvercsomag-ja, amúgy meg, ha már japán, nyilván stúdiókábellel sarokbakötött, odavetett hamburgermaradékon kérő-

dző poplolita. Nagy hermetikus alkímia eredménye az ún. vocaloid szubkultúra, az anyja a zenealkotási misztérium, az apja a Vocaloid 2 szoftverplatform, bele-kottázzuk a dal amot, alágépeljük a szöveget, kész az éneksáv, rákeverjük a popslágert, soha többet nem kell gyerektartásit fizetni a stúdióheverőn felejtett félamatőr énekeslánynak.

27

A vocaloid team listáját átnézve ( minden egyes csomag-

nak külön arca, neve, személyisége és természetesen

jellegzetes hangfekvése van) nem tudunk nem gondol-

ni arra, hogy azért Miku a leghíresebb, mert övé a leg-

egyedibb külcsín: társai, mint az enyhén crackwhore hamburger

Yowane Haku, a prágai krumplinyomda arcú Meiko méretű idollányok

vagy a megszeppent iskoláslány Kagamine Rin gyakorlatilag labdába sem rúghatnak mel ette. A hamburger méretű lányokban turkálva szótaghangsúlyt, vibratot, dinamikát és tónust lehet sírásig ál ítgatni, na most ezek után gondolkodjunk el, hogy hova jutunk el öt év múlva, valószínűleg ezen gondolkodnak azok a doujin (értsd, videojátékindie) zenekarok is, mint a Livetune vagy a Supercel , akik a megélhetésüket tették fel erre a szoftverre.31 A technológia tökéletesen alkalmatlan arra, hogy a Parlament előtt Vas megyei népdalokat japánul kur-jantgató virtuális férfiakat gyártsunk, mivelhogy képtelen kiabálni, beszélni és érdesebb vagy durvább hangokat produkálni, így hul ik a porba a gépi instant Tom Waits is meg múlik el a világ dicsősége. Meglepő popipari expanzióról meg sztárgépezetről árulkodik az, hogy a 2011. szeptemberében bemutatott Vocaloid 3 már kína-iul, koreaiul és spanyolul is danol, valamint ha lusták vagyunk kattintgatni, inkább elénekelhetjük mi magunk két térdroggyantós-kerítésszaggatós-asszonyszomorítós pálinka után a szoftvernek, hogy mire gondoltunk, az meg kielemzi és átviszi a paramétereket a gépbe. En-nél a mozzanatnál persze nem lehet nem gondolni arra, hogy ez szakmát sosem látott mímelés és inkább akkor fizessük meg a tócsaszemű énekeslányt. (Amúgy egy jól kevert és egyszerűbb énektémákkal megbolygatott Vocaloid számnál nagyon kell figyelni, hogy emberi vagy gépi énekesről van szó, egészen szürreális élmény. ) A 31 Ami egyenértékű azzal, hogy a Zynga nettó piaci haszna a Facebook hátára rákapaszkodva érkezik, egyszer lövi ki valaki sorra a Facebook szervereit, virtuális gazdasági válság lesz a farmok között.

28

történet ott emelkedik fel a földről, hogy ezzel a szoft-

verrel gyakorlatilag szegregáltuk a profi énekeseket a

félprofiktól/amatőröktől, akikből így gyakorlatilag már a

munkanélküli központ szerint is gyárthatnánk talajtrá-

gyát. Vagy csinálhatnánk ugyanezt okosban és akkor a

svájci meg az ukrán szervbankok is jól járnának, a me-

zőgazdaság pláne, mindenki boldog. Az már egy másik

kérdés, hogy ezek az énekesek hogyan fognak majd élő

koncerten, mint a popipar egyetlen életbentartó jármű-

vén fel épni, ha csak pár gigabájtnyi mintából meg kód-

ból ál nak.

Könnyen.

Ebben is a YouTube fog nekünk segíteni, mint a

recepttrükkök el esésében, a nyakkendőkötésben meg

a tánctanulásban, megnézzük, mit művelt Hatsune

Miku Tokióban és rá kell döbbennünk arra, hogy élet-

képes és csettintgetősen irigylésreméltó szórakoztató-

ipari niche közepén trónol. Koncertrockbanda elé fel-

húzott képernyőn táncol ( Musion Eyeliner névre hallgat

a technológia, ebből lesz majd később a cserebogár

meg a holografikus 3D képernyő) és akárhogy nézem,

playbacket szimulál a saját maga által szimulált ének-parapara

re, miközben a japán rajongók engedelmesen integetnek parapara koreográfiákat glowstickekkel, ez aztán a posztmodern dekonstrukció higanygőzös kurvaanyja, azokkal az eltörés után világító műanyag táncrudakkal, aminek a levét egyszer megpróbáltunk meginni egy fi-

úval a Westend oldalsó lépcsőjén, a srác mindig úgy köszönt mindenkinek, hogy üzem, aztán évekkel ké-

sőbb megpróbáltuk nemcsak meginni a glowstickeket, hanem el is rágcsálni, és ugyan 12 óráig világítanak, darabja 200 forint, de cserébe úgy elzsibbad a szád, hogy Eiffel-tornyot is faraghatnának a bal felső hárma-sodból, azt sem éreznéd.

29

Kereskedelmileg közérthetőbb idolok gyártásában uta-Tetsuya

zik Tetsuya Mizuguchi játékfejlesztő, aki többszörö-

Mizuguchi

sen beírta magát a konzoljátékosok szívébe az olyan

vasárnapiebédnyi LSD-kásával fogyasztandó szinesz-

tézia dús akciójátékokkal, mint a Rez vagy a Child of Rez

Eden32. Mizuguchi nagy szel emi gyermeke ( mondanám, Child of Eden

hogy vil anyjapán jacksonfive) a megnevezetlen zené-

szekből ál ó Genki Rockets, amelyet úgy kel ett berob-bantani a popiparba, hogy mindenki megjegyezze egy örök életre, a popsztárok következő két generációjáig biztosan. Ha már ütünk, legyen nagy, mondja Mizuguchi, így lett a csapatnak egy olyan énekesnője, aki még meg sem született: a klipekben látható, tinifiúk ( a politikai bi korrektség jegyében: és -lányok) szívét azonnal szere-lemre lobbantó Lumi 2019. szeptember 11-én születik meg és még sosem járt bolygónkon. Lumi arcát Rachel Rhodes adta kölcsön a karakternek, aki ezzel a kül-sővel aztán egyedi hirdetőtáblája lett a Child of Edennek, minden sokadikgenerációs szervescyberpunk já-

ték legfelsőrendűbb katalizátorának. Hogy a product placement is beköszönjön: az akció Genki Rockets-remixek ütemére van szinkronizálva, olyan emotional high okat váltva ki a játékosokból, hogy gond nélkül sírod el magad az utolsó pálya végén. ( Zenén kétszer sírtam el magam, először Dead Can Dance-re sikerült, Lisa Gerard hangjával egyszerre kezdtek el ömleni a gót könnyek, egy őrült művészlány lakótelepi lakásán, ott ta-lálkoztam először háromszög alakú szendvicsekkel. Kellemetlenül földrehúzó életrajzi motívum. ) Ez az egész szintetikus popsztárság egészen régóta fut már: elsőként 1996-ban virágzik ki33: nemcsak a cyber-32 Vagy a Tetris nyomába eredő zenei puzzlejáték Lumines és a kel ően absztrakt és még-egy-pályát-hadd-robbantsak-fel Every Extend Extra.

33 Természetesen voltak már hamarabb is tróndöntögetők, Kempelen Farkas 1760-as években gyártott sakkautomatája a legközelebb volt abban a korban a szintetikus popsztár kategóriájához.

30

punk akaratlan alapítóatyja, Wil iam Gibson írt könyvet

a jelenségről Idoru címmel, hanem Japánban is ( hol idoru

máshol) megjelenik a világ első mesterséges popidolja, Date Kyoko

Date (DK-96) Kyoko. Date Kyoko láttán a geekek és az otakuk egyszerre nyúltak nadrágjukba, a lány neve pedig egyszerre tükrözte célközönségét meg a popsztá-

rokhoz méltó tiszavirág hosszúságú élettartamot is.

A virtuál ány a HoriPro Inc. ötlete nyomán és a Visual Science Laboratory grafikai hátterével született meg egy maxi-CD és egy videoklip erejéig, némileg másolva az akkortájt sztárolt Namie „a Jpop királynője vagyok„

Amurot. A motioncapture technikával megalkotott lány amennyire forradalmi ötlet volt tizenhat évvel ezelőtt, annyira volt rossz marketing mögötte – sem ő, sem a mögötte ál ó marketinggépezet nem válaszolt az újságírók kérdéseire, a nyugati sajtó az egyetlen angol rajongói oldalt bújta információért, ki is pukkant a DK-léggömb pár hónap alatt. Gibson Idoruja ehhez képest megalapozott és meglepően irracionális – a virtuális személyiséggel házasságot kötő rockzenész figurája önmagában Cobain 2.0 – és ahogy ezt a szerző is el-hinti: nem tudsz mintát húzni egy emberre, aki nem személy, nem tud hol leülni és nem tud berúgni. Nem hát.

BTTT: Olyan AI chatbotjaink lesznek, amiket a né-

pesség 95%-a nem tud megkülönböztetni egy embertől.

A népesség 95%-a egy kiszakadt teszkósnejlonból nem tudná magát kinavigálni, nemhogy megkülöböztessen egy mesterséges intelligenciát egy embertől, merthogy erről van szó.

Egyértelműen nem jött össze, miért jött volna?

A beszélgető robotokról a netben valamelyest képzett átlagnépességnek kétféle emléke lehet, általában az, amit nagyon unalmas estéken (és/vagy géptermekben) szer-31

zett egy spártaian fehér weboldal előtt, ami maga volt a

mesterséges intel igencia, merthát azt mondta magáról.

Beírtuk neki, hogy helló, azt mondta, hogy helló, meg-

kérdeztük, hogy milyen napod van? , visszaírta, hogy süt

a nap, szerinted nem szép? Erre baszhatnéktól habzó

homlokkal és a tesztoszteron sugallta flörtérzék minden

tökéletességével ráküldtük, hogy meg akarlak dugni, ami-

re visszakérdezett, hogy miért gondolod ezt? Na ekkor

sóhajtottunk fel, hogy jólvan, a Barbi is ugyanezt kérdezte

a múlt héten, a gépek is kicseszett kurvák, az van.

A második emlék a popkultúra valamelyik film-, játék-médiakép:

vagy sorozat kloákáján érkezik34, a desztil ált lényeg meg nem is gép,

az, hogy a beszélgető robotokban rejlő mesterséges nem is ember

intel igenciát gyakorlatilag az összes embertípusba be-helyettesítettük. A robot volt már kedves komornyik és tudálékos, láncravert MTA-tudós (C3PO és R2D2 / Star Wars), az emberi értelmetlenség, gyengeség és lassú-

ság ellen fellépő gépi diktátor (GlaDOS/ Portal, Shodan/

System Shock, HAL/ 2001 Űrodüsszeia), triplahurkos manipulációkban gondolkodó faszál ító kém (Six / Battlestar Galactica), a túlélésért küzdő, sarokbaszorított, nálunk is emberebb ember (Nexus 6 / Blade Runner 35), a globális tévedés tévedhetetlenségében forgó őrült tudat (Skynet/

Terminator), a túlélésért küzdő globális tudat (a Mátrix robotjai) vagy a mindennel asszimilálódó, egyre több információért küzdő lény (Wintermute/ Neurománc), az altruisztikus nagybuddhától a kéjenc orgyilkos vámpírig és az istenkomplexusos punkig gyakorlatilag minden személyiségtípus volt már mesterséges intel igencia.

Mégis, az AIval kapcsolatos médiaképünk gyakorlatilag annyi, hogy kurvaokos és fémből van, úgyhogy tovább bírja nálunk, ő az acélos amerikai űrhajós pornópénisz mentális megfelelője.

34 Bár a sorozatkloáka is megérne legalább egy nagymisét.

35 Rajongóknak: Rutger Hauer teljesen véletlenszerűen találja ki forgatás közben a klasszikus “. .like tears in rain” monológot.

32

Pedig pontosan olyan, mint a földönkívüli civilizációk

képviselőinek intel igenciája. Fogalmunk sincs arról,

hogy igazából milyen.

Nézz végig magadon. Két helyen láthatsz háromszöget:

az első a kilencvenes évek pornófanszőr-stíljében bo-

rotvált marker (jobbaknak már csak vakvezető csík, ha

egyáltalán), a második pedig a Maslow-piramis, ami sok Maslow-piramis

helyen tananyag, de ha mégsem, ez vázolja fel motivá-

cióinkat és szükségleteinket.36 Teljesen más igényhierar-chiáról van szó, ha robotokról beszélünk: ilyenkor ugyanis nincsen sérülékeny, védendő testünk, rengeteg extra bonyodalmat jelentő nemiszervünk és mobilitásunkat sem feltétlenül fizikailag kell elképzelnünk. Persze, ez is olyan, hogy ahogyan az ostoba embernek nem tudjuk elmagyarázni, hogy ostoba, mert ostoba, úgy hormo-nok, fasz és bacon nélküli robotagynak sem tudod elmagyarázni, hogy miért fizetnél a mélytorokért, legfeljebb ha leírod neki paraméterekkel, hogy miért olyan jó.

Amire a robot berakja az Excel-táblában a „ nagyon jó fizikai emberélmény” rovatba a Gundel-palacsinta meg a csipcsipcsóka mel é. És, vegyük már észre, a mesterséges intel igencia eddig sehol, de sehol nem visel-kedett mesterségesként. Mindenhol jószándékú jógit, Molotov-koktél al szaladgáló punkot vagy monomán ez-redest látunk, akiknek mindegyik lépését értjük, csak a kifejezetten hideg és racionális döntéseknél bólogatunk alsó ajkunkat elharapva, hogy ez aztán igen, ez egy AI, én ezt nem tudnám megcsinálni. Aztán hirtelen el kell dönteni, hogy melyik szanatóriumzaciba dobjuk be az 36 Alul indítunk a fiziológiai szükségletekkel, azaz tudjunk enni-inni, üríteni, aludni meg dugni, utána jön a biztonság ( mindenki fixálni akarja a saját testét, szeretteit, birtokait, munkáját, egészségét, erkölcseit), a szeretet ( barátság, család, szex és ha okos vagy, ezt a hármat nem kombinálod egymással), az önértékelés ( itt jön az önbizalom, az igény a sikerélmé-

nyek iránt, a mások elismerése iránti vágy) és a legvégén az önmegvalósítás igénye van minden tetején, a spontaneitással, tényelfogadással, kreativitással, erkölccsel. Hogy mivel?

33

öregeket vagy hogy melyik munkatársunkat kell kirúgni,

a rákosat vagy azt, akinek most született meg a harma-

dik gyereke. Dehogynem tudnád megcsinálni.

A mesterséges intel igencia fogalma egyébként is rétes-

tésztaként nyúlik: ahhoz képest, hogy a tech újságírói

szcénában másfél évente választanak új kulcsszavakat

az EU-s pénzmosó projektek (ilyen volt az innováció,

kreativitás, közösségi média vagy a startup), az AI több

évtizede stabilan tartja magát a hul ámok fölött és egyi-

ke azon dolgoknak, amiket nem sikerült megvalósítani a

klasszikus amerikai scifik álomképeiből. Sem.

De térjünk vissza az amúgy egészen halott próféciához.

Amiért ez igazából izgalmas, az az, hogy a remények Turing-teszt

szerint MAJDNEM sikerül átmennünk a Turing-teszten, a gépi intel igencia több mint fél évszázada polcon tartott ( és eddig kidobhatatlan) lakmuszpapírján. Ha egy gép sikerrel teljesít ezen, akkor annyira emberszerű reakciókat tud adni, hogy öt liter kávé után sem tudjuk eldönteni, kivel is folytattunk beszélgetést: emberrel vagy géppel. Az emberiség eddigi spirituális vívmányait áttekintve ez körülbelül oda vezet, hogy megöleljük egymást, gyapotot szedetünk majd a robotokkal, kulturáltan, partedlivel a nyakunkban betorkoztatjuk őket a szobasarokba és úgy teszünk majd, mint amit a Bravo valamelyik szerkesztője írt még a generációnk pszichoszexuális elferdülésének legizmosabb katalizátoraként elhíresült „Szex, szerelem, gyengédség” rovatba, miszerint kőműves fiú vagyok, alig látom a barátnőmet, úgyhogy fúrtam egy lyukat a falba az ágyam felé és oda lököm be, kicsit fehér már, mit javasoltok? Lökd tovább egyedül, azt javasoljuk. (egy bizonyos Miss Toyclouds szerint sosem ez volt a kérdés. A kérdés mindig az volt, hogy ha gondolok a barátnőmre, miközben tolom a falat, akkor attól teherbe eshet-e. A válasz egyértelmű igen.) 34

Amíg az AI a tápfolyadékban próbál meg kettőt meg

kettőt összeadni, addig olyan algoritmusokkal kell el-

töltenünk az időt, mint a magyar internetek véletlensze-

rű Coelho-szerű idézeteit dobó gépe, ennél nem kell Instantcoelho

sokkal több ahhoz, hogy akár új irodalmi darab szüles-

sen37. Ha meg nem tetszik valami, akkor meg idézze fel

mindenki a Blade Runner kezdőjelenetét, ahol a Voigt-

Kampff tesztet (a Turing-teszt jövőbeli megfelelője) a Voigt-Kampff

némi kritikai érzékkel kezelő android robbanólövedékkel válaszolja meg, polaroidfotópillanat, irodai szopatószék közepére robbantott lyukkal süvítünk keresztül üveg-falon, ilyenkor tudjuk azt mondani cakkos szélű, vérző

tüdővel, hogy anomáliát találtunk. Na pontosan ennél a dacnál tart a mesterséges intel igencia, a legjobb pontja meg az, amikor azt mondja a Mátrix Építésze, hogy there are levels of survival we are prepared to accept.

Na itt tartunk most.

BTTT: Az embernek vannak virtuális barátai, de nem tudják, hogy az online személyiség mögött igazából ki rejlik.

Ahogy az emberek 95%-a képtelen a teszkósnejlonos trükkre, úgy legalább ekkora százalékuk képtelen arra, hogy összete-gyen kettőt meg kettőt vagy összehasonlítson két cikket, hogy rájöjjön: egészen sok közszereplő ál ítja az el enkezőjét annak, amit két hónappal korábban mondott. Az oknyomozó újság-

írás nyilván a maradék 5% kiváltsága és ebből is következik az, hogy a lustaság a világ egyik, ha nem a legjobb maltere.

Az emberek 95%-a legalább ennyire nem képes olvasni a jelekből, nem tud olvasni egy közösségimédia-profilban, képtelen meglátni egy fotón, hogy az photoshopolt-e 37 Mit nekem új irodalmi mű, azzal szórakozok, hogy új scifit írok a Neurománcból. A Translationparty.comba beírok egy angol mondatot, azt visszafordítja japánra, aztán angolra, aztán vissza japánra, egészen addig, amíg már nem változik az angol szöveg, akkor értük el az egyensúlyt.

Egy kibaszott posztmodern gringó vagyok a hatból, az van.

35

vagy sem, igazi-e egy csajprofil vagy csak lájk-és VIP-

gyűjtő kamu és hogy milyen személyiségjegyekkel és

lelki problémákkal van leterhelve az, akit éppen néz.

Furcsa dolog amúgy ez az ismerkedés 2011ben, most ultramodern

már lassan azok lesznek gyanúsak, világonkívüliek és randietikett

vélhetően paranoidok ( vagy egy előző évezred martalékai), akik nincsenek fent Facebookon, Twitteren, Foursquaren, Google+-on, Pinteresten, mert első körben úgyis az van, hogy rákeresek, elolvasom, mit tud, kik a haverjai, azok mit írnak, hol lóg, látom, hogy helyesen ír-e vagy sem, ha nem, pakk, ha igen, továbbme-gyek, a YouTube-posztokból lekövetem a zenei ízlését, a zenei ízléséből, zsánerekből és specifikusan zeneka-rokból már a lelki alkatát, a kultúrkörét, a nagy vona-lakban felhúzható érzelmi életét is leképezem egészen könnyen. A képkommentekből meg a profil privacyjából (meg a haverok képeiből) már látod, hogy van-e valaki-je, angstol-e a státuszüzeneteiben ( közel a szakítás, keresztreferenciákat kötsz pár közösségi profil között és ott figyelnek az élete legjelentősebb pontjai), aztán amikor végre először találkoztok fizikai valótokban egy pohár sör mel ett ( és rábólintok a Velvetes cikkre, miszerint a klasszikus randinak a huszasok között már befellegzett, romkocsma-tumblrrefotózomapearlnecklacet tengelyen mozgunk csak), akkor már nem azt kérdezed meg tőle, hogy mi a kedvenc zenéd, hova jársz szórakozni, mik a kedvenc filmjeid, hanem azt, hogy mi az életed legnagyobb tragédiája, mert azt nem találtam meg online, a többi amúgy meg már kurvára untat és amúgy is, a zenei ízlésed egy kibaszott bejegyzés csak a last.fm londoni szerverein és a történeteid, amiket nem mersz megosztani a közösségi oldalakon vagy csak jelszózá-

rolt blogokban ( cry for help, mondja a jólnevelt pszichológus erre) tárolod, na azoktól leszel ember, merthogy a történetek tesznek minket emberré igazán.

36

A profilozás pedig, ívre rezignált szívvel üzenhetem min-

denkinek, tökéletesen működik. Az LD50 adminjaként,

szép orosz szó ez amúgy, adminja, vagy hét éven át kö-

vettem, hogy a fiatalok milyen képeket osztanak meg

magukról, mit írnak, hogyan fejezik ki magukat, mivel

akarnak kitűnni, mindezt hogyan szeretik csicsázni, mit

hangsúlyoznak ki a szeretem-nemszeretem ben és ezt

a meglévő empátiával és emberismerettel kombinálva

megkaptam volna a diplomát az útszéli pszichoszakon.38

Nem mintha sokat számítana.

Az online barátságokra egyébként ugyanaz ál , mint a eltúlzott nyelvi

közösségi hálók lájkjaira: túl vannak egyszerűsítve a relativizmus

fogalmak. A barátság évek munkája, abban benne van évek alatt megélt rengeteg közös jó és rossz pil anat, a barát mel ett pedig van haver, ismerős, negyed-fél és egészéves ismeretség ( ennyi időközönként futtok csak össze, ennyi pont elég), fuckbuddy, családtag, munkatárs, osztálytárs, egyszerláttam-és-megbasznám-

úgyhogy-bejelölöm – ez a Facebook szerint mind

“friend”. Ezzel most egyetértek, nem értek egyet, tetszik, továbbküldöm, bátorítom, hogy elmondja, sajná-

lom és együttérzek vele, hogy idejutottunk, rátolom a lájkot, ennyi. Wittgenstein már megmondta, hogy elvész a szavak jelentése, csak a használatuk marad, ezt azért egy jobb író, politikus, NLP-s vagy chaote a saját hasznára tudja fordítani. Stay vigilant.

38 Sosem felejtem el, amikor Zs. büszkén jelenti be az MSN rózsaszínnel cirkalmazott ablakában, hogy ő tökéletesen egyedi ( ami igaz, csak akkor látok mindenhol hasonlóan félénk, sarokban remegő és onnan pislogó nyákos lelkeket mindenütt, ha lefejtem a sminket, a ruhát, a zenei ízlést, az egót meg a hasonló porcicákat az emberi személyiségről). Erre fogadok vele ( egy Túrórudiban, mindig mindenkivel abban, olcsó, finom és faszra hasonlít, mi kell még) és elmondom neki, mitől fél, milyen családi vonatkozások látok, mire büszke, mit nem kedvel, ő hal gat és megkérdezi, hogy N-nel beszéltél erről? Nem. Aha. Hát, akkor Túrórudi. Nyilván a mai napig nem kaptam meg. Még jó.

37

Amúgy persze, hogy nem ismerjük a virtuális barátain-

kat. Miért ismernénk őket. Guild Warsban heteket töl-

töttem egy fél magyar klánnal úgy, hogy nagyon jókat

beszélgettünk a questek közben és semmit sem tudtam

meg arról, hogy hogy élnek, mit csinálnak és igazából

milyen emberek, a MMO-városok piacterein ragyogó

altruizmus nyilván csak statisztikát fest az emberek-

ről. Ráköszönünk egymásra emberekkel az utcán csak

azért, mert a Facebookról ismerősök vagyunk egy-

másnak ( vagy csak azért néz, mert il uminati ügynök és

végre engem is megfigyel, de ez egy másik történet).

A mai napig vannak olyan többéves barátságaim, akik-

nek vagy a születésnapját nem tudom ( ha nem írja ki a

Facebookra, nem köszöntöm fel évekig) vagy az igazi IRC

nevét, mert mindenki paranoid volt az IRCen, ami olyan volt, mint a Facebook chat, csak ott embereket tudtunk látványosan kitiltani beszélgetésekből és kétszer tettük magunkévá a teljes Sulinet csatornát, olyan volt, mint az adjkirálykatonát nemadok akkorbazdmeg és hát ez lett belőle. Az IRC meg az első tinédzserkor találkozása a műtőasztalon, az volt a szép amúgy, ott is volt már chatbot, amit a magyar internet neurotikus slidecipős hobója, Vide0 programozott, de egy adott idő után úgy-is mindenki azt kérdezte meg a másiktól, hogy A/S/L?

ami jelentőségben egyezik azzal, hogy van-e barátod és ha nyolc óra moszkva, akkor utána leszopsz-e és ugye túl vagy már a tizenakárhányon, apád meg nem jön utá-

nam viperával, a közösségi hálózatok használói pedig rádöbbenhetnek, hogy ahol van profil meg avatarfotó, ott már potenciális farkalás van a levegőben. Ahol csak nevek, már ott is39.

39 Akkor és ott jó ötletnek tűnt. Ez a világ legjobb mentő-és magyarázómondata. Akkor és ott jó ötletnek tűnt, hogy nőként regisztráljak egy magyar társkereső oldalon, hogy megnézzem, mivel szembesülnék, ha foganta-tás közben fordítva jött volna a kromoszóma. Regisztráltam. Tíz perc alatt ötven megnézés, tíz email, még fotóm, nevem, személyiségem, mottóm, bemutatkozó szövegem, tus alatt kitüsszenthető nyákos öntudatom sem 38

BTTT: Mesterséges intelligenciák (AI) lesznek a

tantermi kisegítők. A legjobb tanárok a világ leg-

különbözőbb pontjaira tudnak egyszerre oktat-

ni telepresence segítségével. A hálózatalapú ta-

nulás polarizálja a diákságot. Teljes elmerülés a

multikulturalitásban, globális osztályok.

Az előzőekből már azért sejthető, hogy az AI egy jó da-

rabig nem a tantermi hasznos nettósúlyt gyarapítja. A

jóslathoz a tokiói egyetemen kifejlesztett Saya áll a leg-Saya

közelebb, 2009-es évjáratú vil anypedel usnő, aki (ami) képes meglepetést, félelmet, undort, dühöt, boldogsá-

got és szomorúságot kifejezni40, valamint ha úgy hozza a fátum, neveket és fegyelmező mondatokat kiabál.

A hírek szerint az ötödikes-hatodikos gyerekek elsírják magukat, amikor Saya ámokfegyelmezésbe ( kiabálásba és szemforgatásba) kezd, ami a nyugati féltekén érlelt nyimnyam politikai korrektség jegyében elég riasztó, a fegyelemközpontú japán kultúrában viszont ez az elvárható baseline minimál. A történet ott válik aggasztóvá, hogy a tanár kamerákon keresztül figyeli a diákokat – aki ismeri a japán perverzió kilincsnyalogató mélylélektanát, az most felhúzta a szemöldökét és kimegy cigarettázni egyet az erkélyre, mielőtt folytatná az olvasást. ( Ha amúgy ráhajolunk a világ oximoronalapú IQ-poénjaira, értsd, a military intel igence meg a global intel igence valami hatalmas önellentmondás, akkor bizony a mesterséges intel igencia is ilyen lesz és az tegye fel a kezét, aki nem kapott még tankönyvből szóról szóra kimásolt dolgozatra pontatlanság miatt hármast. ) A tantermi segí-

tők és asszisztensek fogalma, feladatköre és mindezek volt. Mind a tíz meg akart baszni. Egy NEVET. És még csodálkozunk, hogy a nők nem válaszolnak.

40 Ha szerepjátékos vagy, már felvésted ezeket d6ra és azzal szórakozol, hogy óránként dobsz egyet és olyan érzelem szerint viselkedsz másokkal. Mi ezt d20szal és tetszőleges mentális zavarokkal játszottuk egy időben. Maradjunk ennyiben.

39

relative nehézsége mondjuk kérdéses, aki volt már ja-

pán nyelvvizsgán, az tudja, hogy nácikat megszégyenítő

szigorral megy a dörgés, csak 2B/HB ceruzával írhatsz,

ételital-kabala-telefon-anyád nem lehet a padon, ha

van, üvegcsonkkal a torkodban diszkvalifikálnak. Jó hír

a brit gyarmatvilágnak: ezt egy robot is meg tudja csi-

nálni mindenféle zavaró etikai algoritmus nélkül. Köny-

veket szétosztogatni nem bonyolult, papírokat beszedni

szintén nem, az már megint más kérdés, hogy a mostani

munkanélküliségi rátával mi éri meg jobban: élő embert

alkalmazni, vagy robotok után fizetni fenntartási, javítási

meg bérlési költséget.

A telepresence-alapú oktatás gyakorlatilag azt jelenti, telepresence

hogy úgy keverem le a szakirodalmi makarenkói pofont, hogy nem is vagyok ott. Fej felett már jöhet a vil anykörte, hogy akármennyire technikás-kábelcsavargatós fogalom a telepresence, amikor az ükanyánk azt üvöl-tötte a nagyanyánknak, hogy elvisz téged a hétrőfös koponyányimonyók, ha nem bújsz be a bölcsőbe és tö-

möd a szemedbe a pálinkás kenyeret, akkor gyakorlatilag ugyanerről beszélt (úgyhogy nincs új a nap alatt, van még mit tanulnia az amerikai cégeknek). A Saya szemein keresztül voyeurködő, kel emetlenül lihegő, nyálkásan fapfap oló aprócska tanársegéd rémképe meg remélhetőleg felvázolja, hogy a közeljövőben mire számíthatunk. Szerencsénkre nem ez az egyetlen ütő-

kártya. Virtuális oktatótermet ( amit csak azért hívnak virtuálisnak, mert nincs krétaszaga meg nem szimulálja le benne harminc vérző szájú diák a thermopülai ütközetet) ugyanis webcames-mikrofonos füles-Skype kombináci-

óból percek alatt össze lehet rakni, meditációs tudatébresztéstől mesterségesintel igencia-képzésen keresztül énneked-franciát-te-nekem-japánt nyelvoktatóig fut a naponta bővülő tematikájú lista.

40

Ha valami, akkor pont ez a szabadságfok árulkodik a

legjobban a mai oktatásügy becsontosodott, borostyá-

nos ál apotáról. A tanórák és előadások ugyanis az ér-

deklődésfelkeltő konfetttiszórás felé konvergálnak (vagy

kel ene, hogy konvergáljanak) – ahogyan a jó doktor a

személyiségével gyógyít ( legalábbis ezt mondják), úgy a

jó tanár is a showmanségével, a mindenen átsütő szak-

értelmével meg a standup comedy trükkjeivel kelti fel az standup comedy

érdeklődést egy téma iránt. Mondd ezt az életunt picsáknak, szertárban etilkokettáló szőrkémiaprofesszoroknak és a havi éhbérért kuncsorgó középszernek, akik a ma-gánéletüket minden egyes reggel fosbarna harisnyával (térdzoknival) és savanyúuborkaszaggal megtoldva viszik be a tanárival analóg közösségi ökotérbe. Itt persze izgalmas szakmaevolúciós szintlépést látunk, hogy ki az, aki szívből csinálja és ki az, aki megszokásból. Mindenesetre a változó tanár-diák kölcsönhatást szuszpenzor nélkül csinálta ki az internet. Legalábbis ezt látom, amikor a diákjaim óra közben lekapják a QR-kódra fű-

zött tananyagokat és kulcsszavakat és már az előadás közben keresnek rá a témára (ha nem pornót néznek jobb esetben lehalkítva), ha meg valamit kihagyok, akkor már kiabálnak, hogy az interneteken más van. Mit érezhet egy középiskolai tanár, amikor a New Scientist aktuális híreivel felszerelkezve megy be egy diák az órá-

ra és közli, hogy van kvantumteleportáció, mégsem úgy viselkedik a plazma, ahogy azt az órán tanuljuk és az elemi szénnek három ál apota van?41 ( Mit érezhet BÁR-41 Itt érdemes amúgy megemlítetni a UCLA-n tanító cyberfeminista Anne Balsamo cyberpunk pápanő nevét, aki még Maastrichtben mesélte el nekem Google-barát oktatómódszerét: minden egyes órán van egy Google-felelős, aki ún. backchannel t épít ( ez egyes konferenciákról ismerős lehet), az elhangzó kulcsszavakhoz Google-kereséseket, képeket, linkeket keres és ezeket dobja ki a tanár mögött vagy mellett elhelyezett óriásképernyőkre vagy projektorokra. Az ötlet csak akkor működőképes, ha kivárjuk az első két hetet, amikor mindenki pornót dobál a képernyőre meg megtrollol mindent, utána csodával határos módon, mondja Balsamo mesterasszony, eltűnik a zaj és megindul a félévi hasznos munka.

41

KI, amikor 0-day információval felszerelve is elavult a tu-

dása? ) Emlékszem, a tanárom nem örült, amikor feldob-

tam a buckminsterful erént. Emlékszem, nem is vegyész

lett belőlem. Emlékszem, mindkettőnk szerint okkal.

Drámai azért a mozzanat, amikor megkérdezem a ne-

gyedéveseimet, hogy miről olvasnak könnyebben, pa-

pírról vagy gépről és mindenki bólint, hogy gépről, úgy-

hogy könyvtár ide, könyvtár oda, regisztrálnak valame-

lyik szürkezónás könyvgyűjtőre, mint a Scribd ( ultraritka

okkult anyagokat onnan! ), lekapják a szakanyagokat

PDF-ben, rá a Kindlere vagy az iPadre, aztán ha fény-

másolni mész jegyzetet, akkor tudod, hogy öreg vagy,

netán lúzer ( sőt, emberekkel veszed körül magad, csak

hogy ne sírj fel a metrón, miközben ezt olvasod, con

fuckin’ gratulations).

Ide kapcsolódik a telepresence-és videóoktatás, vala-

mint érdeklődésfelkeltés vonalán egészen piacvezető,

kiváló és hozzáértő előadókkal operáló TED is, két ap-

ropóból: egyfelől protein, vér-és motivációgazdag elő-

Sir Ken Robinson

adásai miatt, másfelől Sir Ken Robinson oktatásszakér-tő Do Schools Kill Creativity? c. örökbecsű húszpercese jóvoltából, amit havonta egyszer nézetnék végig az általános iskolák és gimnáziumok igazgatóival és aki nem fogja fel a lényegét, azt meg üvegkalitkában raknám ki szülni valamelyik tokiói főtérre ( és érezd a kedvességet, ebből százalékot is húzhatnának). Aki nem ért angolul vagy nincs húsz perce arra, hogy megnézzen egy vide-

ót, az bassza magára a temetőajtót, amúgy meg, csak hogy összefoglaljam a lényeget: azt csináljuk és abban képezzük magunkat, amiben a legjobbak vagyunk; nem szégyen a művészettel foglalkozni még annak el enére sem, hogy a globáloktatás beletette a farkát a reálba, azon belül is a matekba és tekergeti magán, hogy ez a világ legfontosabb dolgainak az egyike, hiába használod csak arra a mindennapokban, hogy átvágnak-e 42

a piacon vagy sem. Igazából abban sem vagyok biz-

tos, hogy még lesznek piacok akkor, amikor ez a könyv

megjelenik.

Polarizálja a diákságot a hálózat. Nem. Nem polarizálta,

hanem átmosta a tanulási, memorizálási, bevésési és

felfogási mechanizmusokat. Meséltem már a laptopok

és okostelefonok fölött figyelő, googlező és diadalitta-

san bekiabáló diákjaimról, de inkább ilyen diákjai legye-

nek az embernek, mint akik riadtan ülnek kilencven per-

cen keresztül az első sorban, aztán hazamennek és fel-

felsírnak a konyhakövön a mosogatógép előtt, hogy van

még negyven jó éved, utána az utódodat fogják baszni Maes-Garreau

pont (a G-pontnál

a gyerekeim, ezt tanultuk az iskolában, érted? A dolgo-jóval szomorúbb)

zatok Wikipédiából vagy jobb esetben nehezebben lekövethető (és ezért gyakran radikálisabb ál áspontokat felvál aló) forrásokból születnek, amire egyetemi szinten szövegkereső plágiumkutató rendszereket próbálnak megszülni, persze mindhiába, de ezt soha senki nem fogja neked beval ani, ahogy a bankok sem val ják be, hogy azért heti szinten sikerül őket is megtörni.42 Könyvet olvasni pedig ugyan még 2012-ben is lehet ( üd-vözlöm azon olvasóimat, akik nem PDF-ben próbálnak szemfájdítva), de úgyis bescannelünk mindent és mivel zsebben figyel az emberiség kollektív tudása, ezért jóval kevesebb figyelmet fordítunk az olvasásra meg a tanulásra, mint általában. Itthon legalábbis.

Volt amúgy egy mondás az életbölcsesség meg a vicc határán, (bár valahol minden életbölcsesség vicc a kellő

életkor elérése után), ide a kilencvenes évek végén érke-42 Csak erről azért nem szerzel tudomást, mert igazából nem fizikailag vették el a pénzedet, hanem a hackerek számokat tologattak egy adatbázisból egy másikba és akkor is ki tudod venni a pénzed, ha esetleg papírforma szerint nincs, mert a bank viszont tudja, hogy megtörték és ijesztően gyorsan meg is találja ezeket az arcokat. Meg nyilván vannak olyanok is, akiket soha.

43

zett el és úgy hangzott, hogy aki okos, az mindent tud,

aki még okosabb, az meg tudja, hogy hol kell keresni.

Aztán ülök a Google-korszak tetején és azt írja a Sci-

ence, hogy az agyunk gyakorlatilag a kabátunkon lóg,

kiraktuk a testünkön kívülre, mert a netes keresők ha-

marabb megtalálják nekünk a keresett információt, mint tranzaktív

ahogyan arra emlékezni tudunk ( tranzaktív memóriafor-memóriaforrás

rás ként hivatkozik erre a modern pszichológia). Emiatt az agyunk sem magára a tényre emlékszik, hanem arra, hogy jó hatékonyságelvű autista módjára hogyan találjuk meg. Ilyenkor ugrik be az a délután, amikor több órára elmegy az áram a C3-ban43, a második emelet kö-

zepén ugróiskolázunk a szétszedett Freemail-szerverek között, ez itt a magyar hal ucinogén öntudat, skálázzuk ki két kávé között, a szemüveges geekek a falba kapaszkodva, zavartan támolyognak elő a gépek mögül, nem tudnak mivel foglalkozni, nincs ablak a világra, valahol minden geek a világ ablakmosója. Menjünk le a bringaboltba, javasolja végül Pita, aki szerint ami nem működik, azt addig kell ütni bil entyűzettel, amíg megja-vul. Ez nála irigylésreméltóan bevált, javaslom mindezt a politikusoknak is. Mi vagyunk a túlélők. A többiek falba kapaszkodva várják az infrastruktúra feltámadását.

A popkultúra, a globalizáció, az internet meg az MTV

meghozta a multikulturális immerziót már egy évtizeddel hamarabb is, a kézirat remixelése közben az Olmot hal gatom, ami a tibeti buddhizmus előtti ősval ás öv alatt két oktávval éneklő bön rítusait keveri össze fun-ky elektronikával. A másodképernyőn azt nézem, hogy a konyhában gyártott kimcsit, a koreai konyha szemkönnyesítő kovászosuborkáját hogyan is fűszerezzem le pontosan, a Facebookon közben egy belga, egy svéd 43 Ez volt a Soros Alapítvány cyberművészeti központja a kilencvenes évek végén, itt volt először Magyarországon szatellitelérésű leggyorsabb net, itt tombolt az eToy, a ParaRadio és minden női sámánok legcybersámánabbja, Mészöly Suzanne 44

meg egy magyar gulyást eszik éppen egy német kony-

hájában, eközben egy ausztrál zenésszel beszélgetünk

az új projektjeinkről, amiket igazából New Yorkban kel-

lene nyélbeütnünk. Ázsiai konyha, európai művészosz-

tály, amerikai paranoia. Globális osztályok? A világ a

WWW robbanása óta a globális osztályokról szól, min-

denki arra hasal rá, ami érdekli ( az ősemberek az ősasz-

szonyokra, ugrunk előre tízezer évet, nincs különbség, technofetisizmus

csak néha valaki úgy dönt, hogy a kipufogócsőre meg a konyhagépekre is rá lehet), a tantárgylegyező meg olyan szinten tárult ki, hogy az osztálytermi dolgok teljesen kezelhetetlenek, ezt pedig kel emetlen beismerni.

Azzal, hogy kitágult a világ, a lehetőségek is legalább annyira kitágultak. Két generációval hamarabb még elég volt a nemzeti alaptantervek által dobott reál/hu-mán lapjárás, most már az egész világ egy osztály és mindenki úgy csinálhatja meg magát, a saját életét és a saját buborékvilágát, ahogy akarja, ehhez pedig az iskolai oktatás egészen egyszerűen nem elég. ( Záró-

jel, nekifutottunk a Stanford globális mesterségesintel-ligencia-képzésének, százezernél több diákkal a világ minden országából. YouTubeon vannak az anyagok meg a kitöltendő házifeladatok. Ennél nagyobb pipát már nem tud vetni a gép. ) BTTT: Szag-és ízérzékelőink a kutyák érzékeivel fognak vetekedni. Rovarokat idegi beültetésekkel irányíthatunk majd távolról. Vérelemző chipeket használnak majd a harcmezőkön. Elkészül az első

mesterséges baktérium, amit from scratch, azaz teljes egészében alapjaitól kezdve molekulánkért raknak össze. Megszületik az első mesterséges elektronikus életforma.

Nem, igen, igen, nem, nem. A biopunk hazai dühös élbolyával, razz0rrel folytatott beszélgetésünk abba az irányba megy el, hogy a biotech a gyógyszerlobbi következő nagy ütőkártyája és 45

a technikai kreatív potenciál (értsd, az ötletek) körülbelül nyolc-

van százaléka egyébként is csak szabadalmakban van jelen,

valamint még mindig áll a törvényszerűség, hogy a katonaság

által legalább egy évtizeddel hamarabb legyártott technikák

kerülnek át a fogyasztói piacra. Ami fontos, arról nem tudsz,

amiről már mindegy, hogy, arról meg igen és örülsz neki, mint

majom a farkának. Nem összeesküvéselmélet, inkább tripla-

hurkokban játszott smirglipapírízű nemzetbiztonsági játék.

Elméletben szinte bármilyen molekulára építhetünk

szag-meg ízérzékelőket, a történet a gyakorlatban csak

ott csúszhat el, hogy bizonyos komponenseket nem fo-

gunk tudni iPhone-vékonyságúra összezsugorítani, az-

tán ott ál unk egy sufniméretű géppel, mint valami rossz,

de büszke informatikus monokróm pulóverben az ötve-

nes évekből és kaptunk egy kétmázsás ízérzékelőt, ami

csak anyád mákosgubájából érzi ki a mákot, pedig én

azt már anyádból múlt éj el kiéreztem, szóval miniatü-

rizálás. A második kihívás nagyonkémia: miként tudjuk

a bejövő il atot vagy ízt szétválasztani sok nagyon ha-

sonló összetevőre? Könnyen előfordulhat ugyanis, hogy

két molekula csak minimális szinten hasonlít egymásra,

viszont azok egy komplexebb szagban/ízben keverve

vannak és még van is mel ettük ezernyi másik.

Ehhez képest meglepőnek hathat, hogy az idegi

implantokkal felszerelt rovarok (amiket naná, hogy a DARPA

Pentagon védelmi fejlesztéseiért felelős DARPA projektek közül túrhatunk elő a fájdalomsugár, a láthatatlan tank, agyba köthető látcső meg az öt évig le nem szál ó repülőgép mellől) már léteznek, 2008-ban is cikkeztek már róluk, hogy mennyire működőképesek a szintén bevethető darazsakkal meg méhekkel együtt, mostantól kezdve már gyanakodhatunk, ha azt olvassuk, hogy méhek csípték halálra nyolcadik emeleti lakásában.

Az idegi implantok amúgy a csótányok hasznos kiegé-

szítői, mert kábé neuronpontosan fel lehet térképezni 46

a központi idegrendszerük anatómiáját ( és egyúttal ka-

csintok a koleszos biohackerekre, hogy minecraftoljanak

össze maguknak idegi implantokból meg csótányokból biohacking

pumpát, diódarálót meg futószalagot) és ha az irányí-

tás még esetleg nem is menne pontosan, a megfigyelés már tökéletesen, a backyardbrains.com on például már iPhonera tudod rögzíteni a tesztcsótányod központi idegrendszerét, miközben szel emchilit etetsz vele.

( Mit tegyünk magunkkal, ha unatkoznánk, hatszázne-gyedik oldal. Mi magunkkal fogyasztunk szel emchilit.

Vagy sikerül a habanero/naga blowjob túlélése. AZ is achievement unlocked. )

Pipát teszünk a vérelemző chipekre is, már 2007-re volt kisméretű, harcmezőre vihető eszköze az amerikai katonaságnak, amivel a katonák vércsoportját és a vérük glükóz-, fehérje-és satöbbitartalmát gond nélkül lehetett detektálni, mindehhez egy-két percre van csak szükség.

A from scratch baktérium mindeközben olyan a mai tudomány szempontjából, mintha a motorikus funkciók beindításához (első), a beszédkészség kickstartjához (második) és a szociális képességek, értsd , mosoly és nem gyújtalak fel napalmmal (harmadik) megalapozásához szükséges kávék nélkül kéne menned életed legfontosabb ál ásinterjújára. Baktériumot nem gyártasz „ csak úgy”, a laborban meg kényed-kedved szerint frankensteinelhetsz az összetevőkkel, de a biológia meg a diverzitás összehúzott szemmel néz a józan ész meg a tudomány oltárán, amikor kitalálod, hogy GTCA LEGO a világ legjobb nyolc karaktere és ezekből fogsz betonevő

százlábú baktériumot alkotni. Sorry. Not gonna work.

A mesterséges elektronikus létforma kifejezéssel ellenben sok gond van. Kezdve azzal, hogy a biológia terü-

letén is egymással rivalizáló elméletek küzdenek azon, hogy mik is az élet legpontosabb (elő)feltételei. Gya-47

korlatilag megmondani sem tudjuk azt, hogy mi az élet,

bár egészen jól érezzük, aztán jön a sintóizmus meg a

mül erpéterista minden kőben egy szerelmespár össze-

olvadt lelke lakozik, és itt megborul minden materialista-

nemképregényista-józan világlátásunk.

A mesterséges létformára mindenki bólogat, mert azt

mondja, hogy az a Frankenstein meg a robot meg az, amit a laborban csináltak, amit megbökök vagy ráirányí-

tom az infrát, erre meg szaporodik és rázza a kémcsőt, az. A mesterséges magábafoglalja az elektronikusat is, mert olyat még eddig nem láttunk, hogy az áram sza-porodna (ámbár terjed) és evolválódna, bár Nikola Tesla sem ok nélkül tűnt el, de ebbe sem megyünk most bele.

A mesterséges-elektronikusnak amúgy a legjobb iskolapéldája Lem Kiberiádája, amikor csipmezőkön bandu-kol el a bitbárány, itt most lesz szíves mindenki zavartan pislantani egy kicsit.

El is fogunk tévedni, ha a mesterséges elektronikus létformát össze akarjuk hozni (fejben vagy máshogyan) a lepkékkel meg az embriókkal. A megoldás ott figyel, hogy a létforma mel é behozzuk az evolúcióelméletet meg a memetikát és megnézzük, hogy az információ, a gesztusok vagy a kultúra alapegységei miként, milyen módszer szerint képesek fejlődni, terjedni, mutálódni és küzdeni a túlélésért.44 Ha félreteszem a memetikát meg az internet, mint félintel igens idegi hálózat egyre erősö-

dő rémképét, akkor csak a trójai vírusok meg a rootkitek jutnak az eszembe, a vírusirtókkal ál andóan csörtéző

és kokettáló bankkártya-és jelszólopó nindzsák, amik önál ó tudatra még sosem ébredtek, bár meglepődnél, ha kiderülne, hogy önál ó tudatra ébredtek az ukrán maffia zombihálózatait alkotó gépek és saját üzleti és 44 A témában Susan Blackmore The Meme Machine meg Richard Dawkins The Selfish Gene alapkönyvein érdemes egy biztos alaphoz átrágni magunkat.

48

jogi entitást kialakítva náluk van fél tucatnyi filecserélő,

flashjáték-gyártó, webboltos és MMO-biznisz, ők meg

arra izgulnak (tudnak izgulni), hogy már az arab bűnhá-

lózat AI-ja is éledezik, de ő még csak Al ahban gondol-

kodik, azt is jobbról balra.45

BTTT: Elkészülnek a gyermekjátékokra szánt víru-

sok.

9/11-erejű biztonságetikai csapás lenne a nyugati féltekére, ha

megvadulna a hidegdenemnedves orrú AIBO vagy a wifin ke-

resztül nevelhető akváriumi marsi minicápa és lenyiszatolna,

de legalábbis púrhabbal kárhoztatna vakságra minden

nutel ás arcú ötévest a háztartásban.

46 (Bár ehhez elég maga

a Nutel a is, az tévé és estimese helyett is ragyogóan elvonja

a figyelmet. Ha lány vagy, tudod. Férfiakat nyugtatandó: a pri-

oritási sorrend az életkor emelkedésével azért más irányokba

tolódik. Mondjuk nem feltétlenül.)

Gyermekjátékot más viselkedésre átkódolni öt perctől

fél napig tart, de akkor már olyan részletekre térsz ki,

hogy keresztbe vagy hosszába vágja-e át a csuklót és

karcoljon-e mel é perforálható bónuszbrigádos kupont,

ezért is tartunk még mindig ( megkérdőjelezhetetle-

nül és hálaistennek) rigormortisos kezű kihajtogatható

dzsíájdzsóknál meg a torture-fetisiszta felnőttek ked-

venc szőrös humanoidjánál, a Furbynél.

Furby

47 Nincs olyan

45 Érdekes adalék még a nyolcvanas évek végén megszületett RedCode arénajáték, amiben önmagukat szaporító, riválisaikat pedig elpusztító vírusok szaladgálnak a gép memóriájának erre szeparált részében. A vírusok persze algoritmusuk szerint próbálnak túlélni és mutálódni, ellenben nem versengenek.

46 Columbine után meg amúgy egészen jelentős meta-terror scenario, ha nem a játékok által manipulált tinédzserek, hanem maguk a játékok a gyilkos eszközök, erre épít többek között Chucky és az 1988-ban indult, öt részt megérő Child’s Play horrorfilmsorozat is.

47 Ez egy metavicc, mert ha lenyeletsz egy kutyával egy Furbyt és meg-nyomod a hasát, akkor az is sípolni fog.

49

játék a piacon, amiből miniterroristát lehetne gyártani,

még a vál ról indítható rakétával felszerelt vámpírvadász

Jézus sincs közel, tesz róla az amerikai paranoia. Vagy

inkább a józanész.

Ismerjük az alapszabályt: amit meg lehet törni, azt meg

is törik, a gyerekszobákat kihagyva így jutottak el a nemi

jel eg mel é csúsztatott okostelefonig a megélhetési uk-

rán és kínai vírusgyártók, azt ugyanis nemcsak tönkre-bricking

tenni lehet ( brickelni, mondvahogy), hanem adatlopni

is belőle, csak az nem lop nyitott laptoppal és lattéval

a sétálóutca gyanútlan járókelőinek adataiból, aki nem

akar. Vagy béna a technikához. Amikor Julian Assange,

a Wikileaks strómannja felteszi a kérdést az újságírók-

nak, hogy kinek van iPhoneja, Blackberryje és Gmailje,

majd szépen rávajazza a választ, hogy hát ti mind be-

szoptátok, mil iárduseres lehal gatás van a piacon, elő

is hozza a fórumokon a paranoiaebeket, trollokat és a

mindenkinél mindenhez jobban értő (trolloló) security

expert eket, de a lényeg: lopni könnyű. A lopott adatok-

kal bankkártyát lemeríteni meg személyazonosságot ki-identity fraud

adni ( identity fraud, mondja erre a szakzsargon) könnyű, de ez minden házibuli alatt legalább ötször megtörténik, amikor nem figyel a Facebookra bejelentkezve maradt házigazda.

A gyermekjátékokra szánt vírusok kimaradtak az alantkultúra eszköztárából és tízéves tervéből, a planetáris gyerekszobák kondicionálása viszont, long live The Invisibles, repedezik a hackelt gyermekjátékoktól.

Több mint húsz éve (‚89-ban, egészenpontosan) cserélte ki 300 beszélő Barbie és GI Joe beszédchipjeit a The Barbie Liberation Organization, a legendás sztori szerint az ultranemzetvédő amerikai játékbabák azt mondták, hogy nehéz a suli, szerinted nem? , a barbik meg azt, hogy a halottak nem hazudnak, azt meg látjuk, hogy az a kondicionálából kiesett generáció éppen 50

hol tart. A Hardware Hacking Projects for Geeks szerint

100-125 dollárból kicserélhető egy hétvége alatt bármi-

lyen beszélő baba beszélőchipje, ahhoz viszont kevés

az ikeás bútorszerelés, akármennyire is embernek érez-

zük magunkat utána a Csomolungma tetején. Az 1998-

ban polcvilágot látott Furby azért is izgalmas, mert en-

nél csúcsosodott ki a decentralizált hardware hacking:

játékokat szétszedni, kapcsolási rajzzal, segédletekkel hardware hacking

és ötletekkel együtt fórumra posztolni, tapasztalatokat megosztani a befektetett munkán kívül percek kérdése csak, a 2005-es Hack Furby versenyre már a világ minden tájáról érkeztek a betörőriasztóval vagy mozgásér-zékelővel felszerelt vagy éppen disznó vicceket mesélő, dobozbazárva meg klausztrofób üzeneket visító szőr-mókok.

A mutációknak meg tényleg csak a világ vethet már vé-

get: gyártottak rajongók tűzfújó robotlovat (Nintendo Nunchuck), mozdulatlan-szabadságfoktalan plüssmac-kóból olyat, ami nemcsak integet, de a szemét, a fejét és az orrát is mozgatja (Teddy Ruxpin), a japán Mujaki úgy épített át egy tócsaszemű robotmangalányt, hogy az végigtopog az asztalon és lefőzi neked a kávét, a Guitar Hero fröccsöntött ötgombos plasztikgitárjához meg sze-reltek már annyi extrát, hogy akusztikus gitár helyett is használhatod gyakorláshoz ( az algoritmus, amivel meg komplex akkordokat bontasz le, az a Karplus-Strong, csak hogy megjegyezz egy fontos, bár korántsem nélkülözhetetlen érdekességet). A metamorfózishoz persze elengedhetetlen a mérnökagy, a többit elvégzi neked a nyitott forráskód, a fejlesztői közösség, az ingyen elérhető APIk, a Lego NXT/Mindstorms, ha gondolattal akarsz irányítani, akkor könnyen (bár nem olcsón) megszerezhe-tő az EPOC fejlesztői környezete. Is.

Az elégedetlenség, kreativitás meg csináldmagad el-nyújtott menage a trois jából született a berhelt hardver 51

evolúciós szintugrása, a circuit bending, avagy hogyan

lehet nyomtatott áramkör átforrasztásával meg zárlat-

oltatásával minél furcsább, extrémebb, idegenebb és

nyolcbit bulikon prezentálhatóbb hanghatásokat gene-

rálni, megfogni a feszültséget egy sátánian szemvil ogta-

tó pikacsuban és átirányítani oda, ahol nem kéne lennie.

Kaseo

A japán Kaseo YouTube-user pikacsu-szonátái tökélete-

sen példázzák a zajzenei és a geek szubkulturákat szó

szerint felvil anyozó artisztikumot, ami nemcsak sokak

számára érthetetlen, hanem egyes esetekben még sérBent not Broken

tő is – a Bent not Broken dokumentumfilmben maguk a circuit bender kísérleti zenészek beszélnek arról, hogy az egész kaotikus hanggyártás a játékipari szerzői jogok szárazanálja.

BTTT: Hangulatunktól függő otthoni dekoráció és villanykörték.

Ha rossz kedvem van, lekapcsolom a vil anyt és nézem a pla-font. Ha utálom a barna sötétítőt, felrakom a zöldet. A nők azt hiszik, hogy amikor felrakták a szép színű függönyt és elta-karták a külvilágot, kész a családi fészek, kizárták a Halált az életükből. Hát nem.

A hangulattól függő kaméleondekor az esetek nagy szá-

zalékában prototípus, mockup vagy koncepcióterv, persze minden termék, ami megkönnyítené az életünket, ilyen fázisban van, ha meg nem, akkor éppen megrendelték előlünk az Etsyn a limitált széria utolsó darabját.

Vagy egy olyan kétdolláros felszerelésről van szó, amit otthon nem tudunk összeszerelni, de a postaköltségből egy évig dőzsölhetnénk Laoszban gondosan válogatott génkezelt kéjlényekkel. Négy működőképes technológia is van pedig a piacon, amikkel az otthoncsecsésítő-

agymosó szektor ( Lüscher-teszttől a tévéképernyőkön keresztül ható szubliminális üzenetekig) képes lenne csontig hatoló, egyes elmeál apotainkra vagy hangula-52

tainkra reagáló tárgyakat gyártani. Megyünk a közelitől

a távoli g, a négy különböző technika mindegyike él és

tesztelhető. ( A konyha közepén vastag szemeteszsákok-

ba tekert ikeástányérok, óvatos ember dühödt pil anatá-

nak jelei, jókedvnél két üveg nyitott bor. A technika ta-

karítson és szopjon le, ne a hangulatomat figyelje, véli a

thompsonista növendék. )

A térdkocogtató kiskalapács bonyolultsági szintjén mo-egyszerűsítsünk,

zognak a galvanic skin response (GSR) szenzorok, parasztvakítás

amik a bőr nyirkosságszintjével együtt változó vezető-

képességét sasolják: a nyirokmirigyek a szimpatikus idegrendszerre vannak rákötve, úgyhogy ha átmegyünk Henry Rollinsba vagy a csökevényes kis Maslow-piramisunk megint asszonyszagot fog, akkor a szenzor bejelez. A szimpatikus idegrendszer köhögései persze ki vannak plakátolva az arcunkra és a viselkedésünkre is egyaránt, úgyhogy az iparművész-designerek szerint a végtelenül egyszerű és elegáns, szerintünk a kiábrándítóan parasztvakító megoldások dominálnak ezen a téren: a Philips EmoBraceletje egy hamutál, ami a csuklónkra tett karperec mért eredményeitől függően jelzi, hogy milyen hangulatunk van, ha az arcunkon csúsz-nánk a diszkontinuitástól és a nevünket sem tudnánk már megmondani. Nyilván karperecelni és dohányozni fogunk olyankor. Az élet túléléséhez feltétlenül szükséges feleslegességek listáját tovább bővíti a Philips Skinje, ami színt változtat és buborékokat fúj, ha éppen olyanunk van, a frusztráló technológiák csúcsát pedig a FuChat viszi: a telefon, ami hangból és telefonból érzékeli, hogy csapnivaló a kedvünk (ha nem tudnánk) és megkérdezi, hogy tényleg fel akarjuk-e venni a hívást. A legokosabb minimálmódszeres megoldás díját odaadtuk a Kokoro Heart Sensornak: rádugod az iPodra, az meg a szívverésed gyorsaságától függően keres neked megfelelő zenéket.

53

A hangulatfestő elektronikus lakásberendezés ötlete

( ha eltekintek attól, hogy a lakásberendezés alapját az

adja, hogy ha valamit beleteszek a környezetembe, ak-

kor ahhoz érzéseket és emlékeket kötök, még jó, hogy

hangulatot generál) a Philips Ambilight tévéknél csú-

szott be a fogyasztói fapfap vágylistájára. Akkoriban

tele voltak a még hangulatteremtőbb tévével a T3-hoz

hasonló magazinok, amik egy szinten vannak a bő kéz-

zel dicsekvő főzőshowkkal: nincs gránitteraszom, hogy

a rajta elhelyezett nepáli kőál ványban ízletes péppé

zúzzam a fürjfiókák fejét, percenként öntisztító márvány

dolgozószobám sincs, ahol jól mutatna az arannyal fut-

tatott függönyről lepattanó hangulatvilágítós tévé színe,

aminek az árából hetekig tarthatnám génkezelt kokain-

ban mindkét fejem. A szóbanforgó csak annyit csinált,

hogy amilyen színvilágot dob a tévé, azt jelenítik meg

a tévébe épített lámpák is, a horrornál feketeség van,

csatajelentnél meg vörös, mondjuk horrornál is, de ebbe

most hadd ne. Az Arduino univerzális mikrokontrolle-

res csodamegoldó, rákötöd a tévédre, megnézi, hogy

milyen átlagszínek futnak a képernyőn és azt a színt ki-

dobja a tévé mögötti falra48. Köss össze egy GSR-t egy

Arduinoval, tanítsd egy hónapig a csajodnak, milyen szí-

nű padlónál kell sürgősen bejönnie a szobádba. Vagy

kimenekülnie.

Ars Electronica

2007, Linz. Homokkal felszórt sötét szobában ülünk fesztivál

egymás mel ett, a HVG Online alvázkarosszériákat lé-

legzetvétel könnyedséggel karcoló stil erfotósa meg jómagam és avatatlan szem számára ( avatott szem számára is, akárhogy hazudok) terhestornás lélegzést gyakorlunk, lehet hal ani, hogy nagyon figyelünk a kifú-

jásra meg a belélegzésre meg az intenzitásra, hátha. A lényeg láb alatt van ( filozófusok, ezt bogozzátok ki), a 48 Tucatnyi szoftver van erre, okosok azt javasolják erre, hogy Boblight, Momolight, Atmolight vagy Ambilight4PC.

54

háttérben egy gép azt figyeli, hogy miként lélegzünk és

annak a tempójától függően rajzolja fel a homokra vetí-

tő projektorral a Szung-dinasztia prominens alkotásait.

( Valahol megköszönöm, hogy a szülési görcsöket nem

kellett hozzátennünk. ) Az amúgy Flow of Qi néven futó

projektre a világ legnagyobb cyberművészeti fesztivál-

ján, az Ars Electronicán akadtunk, a technológia neve

meg ultrawideband. Ezt a moszkvai légi ntézet meg a UWB

taiwani ITRI kutatóintézet fejlesztette ki, nagyon közelre

és nagyon nagy sávszélességgel sugárzó technológia,

amivel végre meg lehet csinálni azt, amit a filmekben

látunk mester és tanítványai között, átadom neked a

tudásomat, gyere közelebb, aztán ha ez nem surprise

buttsexre volt felhívás, akkor egy kézfogással átment

a csuklóba épített UWB-transzmitterek között párszáz

terabytenyi adat meg egy jelszó a Facebook wal hoz, mi

kell még.

Brain-computer interface. A Neurománc óta

rommáígérgetett technológia elsodorja a fogyaték-

kal élők számára a mindennapos akadályokat, Mát-

rix-szintre emeli a pornótöltögetést meg a csetelést,

eltörli a gamerek izmos attribútumait ( úgy az egeret,

mint a WASD-t) és nem is kell a sarki feketeklinikába

feccölnünk hónapig kuporgatott újyenjeinket egy beül-

tetésért49. A BCI direkt kapcsolat az agyad meg a géped

között, és apró sóhaj a jövő felé, potom 300 dollárért

már úgy rendelheted meg az Emotiv tizenhat szenzorral EPOC

felszerelt EPOC agykontrollerét, hogy nem kell USB-t fúratnod az agyadba50. ( Én fúratnék. Nem is adnak. ) 49 Mindemellett olyan szintű lehetőségeket rejt magában, amik lesöprik azt az invenciózus megoldásostort is, amivel a Kinect meghackelésének álltak neki a fejlesztők 50 A Neurománc meg a korai cyberpunk filmek/könyvek még fültő mögé szerelt aljzatról beszéltek, a Mátrix méretes mechanikus skul fuckja is ugyanezen a trükkön alapszik, a legfinomabban még a japánok csinálták meg ezt a tarkóba fúrt négyes dugaljjal, ami egészen addig izgalmas, amíg a hajam nem kezd lenőni. Persze a jövőben ingyenes lézeres szőrtelenítés 55

Az EPOC példaszerű megnyilvánulása a pókrákikrek és

egy headset találkozása a műtőasztalon és attól, hogy

még nem tudom gondolattal irányítani a Battlefieldet

meg a Modern Warfaret ( olyan egyszerűséggel, hogy ha

guggolni akarok, akkor guggolok, ha meg balra akarok

fordulni, belapulni az ajtó mögé, aztán újratárazni, so-

rozattűz és gránát, akkor meg az történik a képernyőn,

hiszen azt akartam, amúgy dehogynem, a hírek szerint a

World of Warcraft meg a Call of Duty gond nélkül megy

kéz nélkül), a jelenlegi felhasználási lehetőségek már és vigyázz, mire

most is bontják a formát. Érzelmi alapon szortírozok ké-

gondolsz

peket, a kontroller figyeli a reakcióimat, ahogy ugrálok a galériában, felcímkézi a jpegeket hangulatokkal meg érzelmekkel, ha később képeket akarok nézni, a han-gulatomhoz passzolóakat mutatja csak. Agyi aktivitá-

sunkat figyelni, ha éppen azt akarjuk bevizsgálni, hogy meszkalin, hasis, LSD vagy szopás közben hogy műkö-

dik az agyunk ( köszönd meg a kontrol embernek utó-

lag). Gépelhetünk kézhasználat nélkül. Is. Az persze már lényegtelen, hogy egy tipikusabb reggelen a nemünket sem tudjuk, nem hogy még a nevünket is meg azt, hogy ugyan mire gondolunk igazából, a gép persze igen, ilyenkor tűnik el a világtérképről Uganda meg cikkezi le az Index az instant bozóttüzet a hatodikon.

BTTT: Érzelemdetektorok segítségével választják ki az ügyfelekkel közvetlenül foglalkozó alkalmazotta-kat.

Fénypászmák rajzolnak moirémintát a duplapresszómra.

Jegyzetfüzet egy pár méterre, gumifekete, lekerekített sar-kokkal. Körülöttem dekor a nyolcvanas évekből. Találkozóm van egy dologgal, ami a lehető legpontosabb megfelelője egy orákulumnak, pedig olcsó hamafehér mikrofonon beszélsz hozzá és grafikont köp vissza. Mondjuk valahol ez is előrelé-

pés a delphoi jósdához képest.

jár hozzá, mert megérdemlem.

56

Az LVA (Layered Voice Analysis) névre keresztelt szoft-LVA

ver-orákulumot az izraeli titkosszolgálat fejlesztette 25

éven át, az internetek legalábbis ezt ál ítják és mivel katonai, nemzetbiztonsági és hasonló érintettségű témáról van szó, ezt egy tudom-értem biccentéssel el is hisz-szük nekik. Az LVA úgy ismeri fel a hazugságot, mint az összehúzott szemű anyós/feleség/anya és még a neve is A-ra végződik, tehát bombabiztosan nőnemű, quod erat demonstrandum, futhatunk tovább. A jelenet holja és mikorja lényegtelen, a státuszom szerint újságíró vagyok és mint olyan, szkeptikus, érzékeny a kisbetűs lé-

nyegre és a pszichológiai kiskapukra. Öt presszókávé után nyilván azt is elhiszem, hogy szembefuthatok egy sinkanzennel és feltéphetem, mint valami olcsó, hering-gel teli bádogdobozt. Lényeg a lényeg: magamra hagynak a szobában a nagy izraeli misztériummal, végezzem el a tesztet. Húsz perccel később rámnyitják az ajtót. Én hal gatok, a sokk még mindig remeg a szememben.

Kérek egy cliffhangert, mielőtt folytatnám. Az érzelemdetektorok, munkahelyi pszichológiai tesztek és folyamatos kiértékelések megál ás nélkül csorognak az emberismeret és a politikai inkorrektség metszetének kloákájából: egy huszonötéves HR-esnek nincs akkora élettapasztalata meg emberismerete, hogy megmondja valakiről ( bárkiről), hogy milyen munkaerő lesz ( még-is minden HR-es jól néz ki és disztingvált, az ember-ismeretet viszont corporate gyorstalpalóval és NLP-vel ellensúlyozza), a hatvanéves furmányos HR-est meg már nem alkalmazzák, úgyhogy kell valami köztes, hi-telesnek tűnő megoldás. Amíg nincs gép, ami legyártja nekünk a Lie To Me-ből ismert, mikrokifejezések olvasásán alapuló képességeket, addig a legjobb megoldás ( és itt kipipáljuk a BTTT jóslatát) az LVA lesz, ami flottul előrevetíti, hogy a munkavál aló ital, drog, erőszak vagy labilis erkölcsök miatt rúgható majd ki évek múltán. Kö-

szönöm a kitérőt, mehetünk tovább.

57

A technológia bitangegyszerű, mint bármi körülöttünk,

amikor felébredünk meccs után: ami keresztülfut az

agyunkon, az kihatással van a hangunkra, beleértve a

leukotómot, a transzorbitális lobotómiánál használt mini

jégvágót is, szóval amit mondunk, az közvetlenül árul-

kodik a mély logikai folyamatokról és a szavaink mögött

lévő szándékról, szőkék dobjanak mentőt három hat-

oldalúval. Hangunk bizony érzelmeink és gondolataink

csil ámportól és ízfokozóktól habzó festékespalettája,

remeghet boldogságtól, aggodalomtól, sivító agyfasz-

tól és ezer más érzelemtől, amit mind lebonthatunk kü-

lönböző típusú kognitív és érzelmi folyamatokra, azaz

különböző stresszek keverékeire. Nem mintha egyfajta mindenki

nem lenne pont elég. A stresszbólé meg azért is izgal-ugyanúgy

stresszel

mas a tudomány szempontjából, mert teljesen független a beszélő nyelvétől.51 Amikor az LVA elemzőalgorit-musai meg szélessávú spektrumelemzői keresztülnyal-ják a hangfelvételt, lebontják, hogy beszéd közben mi-ként változott az agyi működésünk, következtésképpen pár kontrollkérdéssel könnyen belőhetjük a kínpadra csavarozott egyedek mentális vagy érzelmi ál apotát, megakadályozhatunk üzleti kockázatot, javíthatunk kockázatbecsléseken vagy ejthetünk munkainterjús jelentkezőket kikarózott fatality-gödrökbe anélkül, hogy ki kéne kelnünk a tárt-lábbal-szopatós-támlás-céges bőrszékből52. Más zenkertet tart a szerencsesarokban, mi maradhatunk a kokainhomokozó előtt, amiben unott játékként a Conway-féle életjátékot rajzolgatjuk a saját szórakoztatásunkra, elvéa, jól megold az mindent helyettünk 53.

51 Mivel a rendszer nem kötődik nyelvekhez, ezért még földönkívülieket is tudnánk tesztelni, ha lenne agyuk és ugyanúgy lenne összehuzalozva, mint a miénk. De nem úgy van.

52 A szoftver képes elemezni mind hangfelvételelt, mind pedig valós időben történő beszélgetést egy telefonra ( vagy éppenséggel bármire) kötött LVA-i nevű rendszerrel.

53 Persze nem, állítják az üzemeltők, azért szükség van még egy olyan emberre, aki képes kiértékelni a kapott eredményeket vagy képes 58

Tudományos májktájszon jön: az LVA a beszédet apró

szegmensekre bontja szét és minden egyes részt több

mint 120, a hang különféle tulajdonságait jel emző para-

méterrel jel emez, a hangmagasságtól a beszédhangok

közti szünetek hosszáig, beszédtempóig vagy frekven-

ciatartományig. Az ezekből látható érzelmi/kognitív fo-

lyamatok többek között izgalomhoz, figyelemhez vagy a

hazugság miatt érzett feszültség egyes szintjeihez kap-

csolódnak,

„ránéztél arra a nőre az utcán mel ettem, RÁNÉZTÉL?

dehogy néztem rá„

Na ez is egy ilyen feszültség a sok közül. Végtelenül

egyszerűen vagyunk amúgy összerakva (nem, de igen):

amikor nem átal unk hazudni, hangunk nagyon speci-

fikus frekvenciatartományokba dob egy mélyrepülést,

úgyhogy ha a gép bizonyos mély frekvenciás tartomá-

nyokat érzékel, akkor kifejezetten nagy az esélye annak,

hogy hazudtunk. Mindezt az LVA-szakértő ál ítja, én meg

hiszek neki, miért ne hinnék, de közben meg legalább Paul Ekman,

annyira hiszek Paul Ekmannak is, aki a hazugságot a Lie To Me

magasabb frekvenciákhoz köti, ezt még saját tapasztalatból is meg tudom erősíteni, squeaking liar, égett mindez bele az angol köznyelvbe, leíró pontosággal.

( Természetesen egy technológiáról sem ál ítják a fejlesztők, hogy 100%-os biztossággal szúrja ki a hazugságokat, egészen sok viccposztról kéne akkor kirúgni az odatámasztott politikusokat gazdaság-, nemzet-és mé-

diapolitikai oldalról, hogy a nemzetbiztonságról már ne is beszéljünk, úgyhogy nincs halálbiztos szoftver, amin keresztülfuttathatod a napi parlamenti felvételeket. Ha van, nem tudsz róla. )

beál ítani és paraméterezni a szoftvert bizonyos feladatokra. Hülye lenne bármilyen üzemeltető azt állítani, hogy nincsen szükség rájuk beiktatott százalék-és sápleszedő harmadik félként, orvosilatinul írt szakleleteket értelmezünk kacagva pár Google searchből, hadd ne higyjem el azt, hogy nem tudom ezt az emberiség kollektív intelligenciájával megoldani 59

Más oka is van annak, hogy nincs halálbiztos hazugság-

vizsgáló, egy közlés igazságértékét ( meg annak az érté-

kelhetőségét) jópár dolog módosíthatja. Védhetünk va-

lakit kegyes hazugsággal, manipulálhatunk valakit, mert

mások lelkében szép a moll tekergetés (nem az) vagy

mondhatunk nemigazat azért, mert meg vagyunk győ-

ződve saját magunk igazáról. Ezen az oldalvizen úsznak

be a politikusok, színészek meg a profi csalók: az élet

náluk általánosságban véve tripla hatost dobott, képe-

sek viselkedésüket meg beszédüket irigylésreméltóan

kontrollálni, kondicionálva vannak arra, hogy a valósá-

got másképpen lássák és fogadják el vagy egyszerűen

tényleg másképpen látják és meg sem fordul a fejükben,

hogy nem úgy van.54 Mindez természetesen nem áll a

népesség döntő százalékára, akik még a bürokráciát, a az anyóst amúgy

családot vagy a Halhatatlan Anyóst sem tudják átejteni.

nehéz

(Mindemel ett, az LVA érzékeli, ha cinikusak vagyunk és le akarjuk tudni a kérdéseket vagy ha szándékosan át akarjuk ejteni, az irodákban jól működő flegma faszkalap opció sem opció többé.)

Ami magát a tesztet il eti, az nem több egy húszperces munkainterjúnál: kérdések kockázatokról vagy devianciákról: alkoholról, drogról, lopásról, diszkrécióról

– a válaszaidat belemondod egy mikrofonba, ennyi az egész. Az orákulum a végén kétféle elemzést dob: az egyik azt mutatja meg, hogy milyen ál apotban voltál az interjú minden egyes másodperce alatt, amire a stressz miatt nem is emlékszel, azt még meg is mutatják, tiszta mazochizmus, a másik pedig egy gyors grafikon a figyelemdeficites főnökeidnek extra pontokkal, hogy mi miatt (nem) kell aggódniuk. Minden egyes szemé-

lyiségnek, kvázi munkakörnek megvan a maga jel egzetes grafikonja, kicsit hozzá is kell szokni ahhoz, hogy 54 Emiatt van az, hogy az LVA-t nem is megengedett skizofréneknél alkalmazni.

60

beszélgetek egy géppel és utána jön captain obvious,

hogy újságírónak például mehetnék. A perspektíva ak-

kor bontja le a házat körülötted, amikor kiderül, hogy

hangból nem csak ittas ál apotot lehet levenni, hanem

azt is, hogy pontosan milyen kemikália van bennünk,

elvégre az is kémiai folyamat, kvantálható, körülírható,

lemérhető, reprodukálható, a drog is csak számok. Lesz

mit leboltolni az Erowiddel.

BTTT: Az [augmented reality] a főutca részévé vá-

lik, megváltoztatja a sportpályákon a látogatóél-

ményt, a virtuális valóság ráfektethető az igazi vi-

lágra. Hordozható, viselhető blogok. A látóteredben

képes leszel digitálisan kicserélni vagy “kibővíteni”

embereket.

Üres dobozokban találhatunk jegyzeteket. Minden szo-Headmap

bának elérhető történelme van. Minden helyhez fűződ-Manifesto, lokatív

technológiák

nek olyan érzelmi csatolmányok, amelyeket megnyitha-tunk és elmenthetünk. Rákereshetünk a szomorúságra New Yorkban. Ismeretlenek kilométerekre egymástól abbahagyhatják munkájukat és spontán összeverőd-hetnek, hogy segítsenek egymásnak. Kopogtathatsz egy ismeretlen ajtaján egy furcsa városban, hogy ételt kaphass tőle. Az útvonalak versengenek előtted, hogy melyikükön indulj el. Élet folyik az élettelen tárgyakba. A fák reklámdalocskákat zümmögnek. Minden élőhöz és élettelenhez, elvont tárgyhoz és konkréthoz gondolatok csatolhatóak.

Így nyitja sorait a kétezres évek egyik leghiroshimaerejűbb gondolatébresztője, Ben Russell Headmap Manifesto ja55.

A város új feltárandó mitológia, rejtélyszövet és önmagában egy külön elme, ami (aki) nemcsak vertikálisan 55 A headmap.org oldalán csak annyit találunk, hogy samanfa!, aztán gondol-kodhatunk, hogy na akkor most ők is magyarok-e vagy sem.

61

meg horizontálisan rendeződik el, ez ugye eddig három

dimenzió, hanem van benne az idő, amit nőként vagy

mediterránként kacagva kényszerítesz térdre, eddig

négy dimenzió és shemale képzavar, hanem ott van infospace,

mindenki számára elérhetően, mégis átláthatlanul az adatbuborék

infospace, az ötödik dimenzió, a város ( a világ) minden egyes pontjához köthető történés, emlék és adat ösz-szessége. Ezzel már persze a dédszüleink is tisztában voltak, csak úgy hívták ezt, hogy hogy megsárgult ez a fotó, pedig meg honvágy meg ha az a platán ott beszélni tudna (akkor azt mondaná, hogy nem platán, hanem tölgy), meg persze te is, mert megkeseredik a szádban a falat, ha meglátod azt a padot, amin két éve szakítottál.

Úgyhogy akár tetszik, akár nem, adatkáosztól bugybo-rékoló, láthatatlan hierarchiákkal felszabdalt, időről idő-

re újra meg újra felfedezendő terület lett a városi dzsun-gelből. Ezt meg persze te is látod, mindenki látja, csak ahhoz, hogy láttatva is legyen (meg meg tudd osztani), kell lokatív művészet, augmentált valóság, infografika, QR-kód meg a blogod, amit a saját testeden hordasz meg okostelefon. Okostelefon nélkül ez az egész még nem látszik, aztán egyszercsak, hopp, mégis látszani fog, amikor majd telefon nélkül, aggyal képesek leszünk belépni az infospace be, geomesh be, ki hogyan hívja. És akkor változik az egész mágiává.56

És amúgy efelé is haladunk. Az agyba épített okostelefon vagy az aktív kontaktlencse végre szikrázni kezd, majd működésbe lép ( ha szikrázott, már búcsút mondhatunk a retinának, de úgyis agyba kapjuk a képet, látókéregre, nem a szép korom/fekete szemeidre, úgyhogy végülis mindegy), én meg rádnézek az utcán, megmondom, 56 Aztán belefutok Willigis Jager keresztény misztikus könyvébe, a Hullá-

maiban a tenger be és amikor elkezd a morfogenetikus mezőkről beszélni, bólogatok és azt mondom, igen, az OpenGraphról beszélsz meg az Infospaceről, csak ezt ti meditációval meg üdvál apottal éritek el, mi meg egy kurvadrága telefonnal, mekkora lúzerek vagyunk mi.

62

hogy szereted a grúz stoner zenéket, anyád Munkácsi-

díjas szobrász, te meg sajnálatosan foglalt vagy, te meg

tudod, hogy tudom, hogy látom, hogy te is látod és ak-

kor még tényleg kezdhetem úgy a beszélgetést, hogy mi

a legnagyobb tragédiád? , mert már mindent tudni fogok

rólad, csak meztelenül nem láttalak még, de 2012-ben a

pornódzsunka tetején már újat nem tudsz mutatni, maxi-

mum az il atod meg a hormonjaid azok, amik még izgal-

masak lehetnek ( majd lefejem és eladom a szervpiacon

veled együtt), de persze azt, hogy mennyire bízhatsz

meg bennem ( a lefejem után/előtt nyilván semennyire),

hogy beléd is rakhassam, azt nyilván nem tudod, idő

kell hozzá vagy chemistry, persze erre már van szagki-

bocsátó ruhám, tolom a feromont az első randira aztán

vagy befekszel vagy nem. Egyszóval, érdekes lesz az végülis minden

infospace a mindennapokban két feles után. Vegytiszta vegytiszta

harcművészet lesz az ismerkedésből.

harcművészet

A Foursquare meg az összes többi fizikai hollétünkre koncentráló hálózat (nyilván nem azt nézzük, hogy mi hol vagyunk hanem hogy ők hol vannak57) vagy social network58 rövid távon csajozási, hosszú távon meg statisztikákból lehúzott piackutatásra ad lehetőséget: megnézed, mi van a környékeden, filterezel közöttük, ránézel, ki hol van a környékeden, bejelölsz ismeretlen embereket, hátha visszajelölnek, aztán odamész bemutatkozni, meginni valamit, megdugni őket, ez egészen gyorsan működik, még gyorsabban is, mint az előszavas-tumblreres-trükk, csak itt nem kérdezed meg, hogy amúgy hova engeded.

57 Azért találta meg már magát a Lovely Bé egy átdorbézolt éjszaka után a Király-Izabel a sarkon úgy hajnal hatkor, hogy megnézte, hova tud becsekkolni a leggyorsabban, mire nem jó a reverse engineering.

58 Eventful, Jotyou, Geoloqu, Gypsi , Dopplr, Skout, Sqpe, Rumble, Yelp, Gowal a, Loopt vagy a Brightkite meg az ex-Facebook Places.

63

A GPS-helyzethez kötött extra információ adta ötödik

dimenzió persze nem új történet, de mi egészen úgy

fogjuk fel, mert a lustaság és a feledékenység azért

egészen sokat segít ahhoz, hogy az innováció innováció

maradhasson, mert a szabad szemmel nem látható ezo-

terikus meglátása izgalmas és nagyon is kiaknázható,

amikor egyszerre látjuk a kettőt, azt hívják augmented augmented reality

realitynek (ARnek, vagy kiterjesztett valóságnak), de aki már látta a Terminátor bármelyik részét vagy azt, hogy egy vadászpilóta mit lát a sisakján belül, na ez ugyanolyan, csak ez a főtéren meg a hentesboltban is ugyanolyan hasznos lesz. (A szerencsendióval hintett húslevesszagú képzavarhoz megérkezve: augmented reality már te is láttál (meg a nálad öregebbek is), amikor a vasárnapi ebéd mel ett a tizenhatkilencbe nyomorított meteorológuscsaj elmondta, hogy szórványosan, meg talajmenti, meg pollenszint), mögötte meg a he-lyükre tetriseződtek a felhők Nyíregyháza izometrikus háromdéje fölött.

Ettől függetlenül az AR legcsil ámabb pontja az első

ismerkedés varázsa, amikor körbenézek egy Layarral ( ez jelenleg még az elsőszámú böngésző az AR-hez, kb olyan, mint a Firefox/Chrome a webhez, de már enélkül is értened kéne) és látom, ki hol mit csinált körülöttem, ki hol tweetelt, ki mikor loginolt hova, hol vannak a vá-

rosban épületek-ATMek-kórházak-boltok-bármik. Az AR

elterjedésének két nagy bottleneckje van: az egyik az okostelefonok és a hozzájuk csatolt mobilnetek ára, ami ugye egész sok társadalmi, gazdasági és lobbipolitikai témát vet fel, nem is megyek bele, a másik probléma a vizualizáció.

A vizualizáció: a minket körülvevő tömör adathalmot hogyan lehet megjeleníteni úgy, hogy át tudjam látni, nyelvi korlátoktól függetlenül tudjam érteni és tudjak benne teremteni. Ez az egész mostani internetnek az egyik 64

legnagyobb problémája is, amúgy. Hogyan tudom le-

szedni a konkrétan túl sok adatot, befogadni, szűrni és

szervírozni úgy, hogy ne is hányjam vissza, az asztal se

törjön össze alatta és még az íze is elfogadható legyen

a végén. Az UI meg az UX a lényeg, mondják a tervezők,

user interface t (hogy a szabadságfokokat hogyan terítik

elénk, amúgy felhasználói felület) meg user experience t

(hogy a kalandozás az új világban könnyen és élvezhe-

tően vagy akadozósan és nyögvenyelősen megy-e) ér-

tenek alatta, amúgy tényleg ez is a fontos, hogy én, mint

felhasználó, mit is akarok látni igazán meg megszabha-

tom-e egyáltalán, hogy mit akarok látni vagy olyan lesz-e

az egész kiterjesztett valóság két lobbitörvény múlva,

mint a rádió az 1984-ben, hogy igazából soha sem kap-

csolhatom ki teljesen és mindig ott sutyorog tudatkü-

szöb alatt hogy örül dolgozik vásárol vérbuborékotfúj. Itt

válik ijesztően valóságossá a kilencvenes évek valame-

lyik RPG-újságjában közölt cyberpunk-paródianovel a,

amelynek főhőse ingyen bérlakásban lakott, aminek a

belső falaira 0/24-ben reklámot vetítettek.

Az UI mindennapos nagy kérdőjele, hogy az informá-

fertőtleníteni a

ciót min keresztül kapjuk, látjuk és szűrjük, merthogy látómezőt

a mobil al ringlispílként forogni a főtéren nem épp a gyakoriatasság császári kivitelezése. A kilencvenes évek foncsorozott-napszemüveg dizájniskolája azért kimondta, hogy a kiterjesztett és virtuális valóságokat egy napszemüveg belső felén kell kapnunk, aztán a cyberpunk scifik implanthalma alól kinéztünk és bólin-tottunk, hogy egész futurisztikus lenne, ha belefúrná-

nak a koponyánkba egy izét, amivel látnánk a sötétben is meg infravörösben is meg akkor is, ha amúgy vakok vagyunk, ezután meg nem leszünk. A kiterjesztett való-

ság azonban a mai napig csodaország, ahová telefon-pirula kell meg tumbling down the rabbithole és ez valahol jó, mert az invazív technológiák ( röviden, amihez orvosi beavatkozás kell kórházban vagy feketeklinikán) 65

nemcsak népbetegség szintű orvosi problémákat szül-nének, hanem a társadalmi vonatkozások is átláthatatlanok.59

Úgyhogy, ha úgy veszem, az AR meg a lokatív média, mint helyhez kötött információk csecse bemutatása, már eddig is a főutcaélmény része volt, most már csak az a kérdés, hogy a shoppingélménybe ezt hogyan köt-jük be, mikor ugrik elém a nagymel ű mangalány az adat-szemüvegben, hogy gyerevegyélmég. ( Meg? Nem meg.

Még. ) A mozzanat azért fontos, mert mindez szöveges-ben már van, megyek a Bazilikánál és a Foursquare hirtelen megrezgeti a telefonomat, hogy a környéken van egy nagyon jó koreai étterem, menjek oda, megnézem az ajánlót, tudom, hogy menjek oda, én írtam oda a tippet hónapokkal ezelőtt. De bárkinek szól, aki ott van a környéken, az olasz turisták Jézus szent szava helyett meg a kimcsit kapják a zsebükbe.

Szorozd fel a történetet színesre-szagosra-életszerűre és nézd meg, hogy milyen lehet majd a kiterjesztett vi-lág marketingeszközöstül-figyelemfelhívóstul, ha minden olyan lesz körülötted ott, mint itt, csak ott még jobban. (Aztán persze az lesz és félig már most is az van, hogy a virtuális valóságot ráfektetem az igazira és igazából mindenkinek van egy virtuális mása ( itt egy ukrán metaviccet rejtettem el, nevekkel) és nem az lesz 59 Képzeljük már el azt, hogy megyünk a városban és mindenkiről má-

sodpercek alatt eldöntjük, hogy nem akarunk vagy nem tudunk velük kezdeni bármit, milyen szinten öli meg ez a szociális érzéket, a versengési motivációt, a vadászösztönt, az agyunk feromonokra és ösztönökre való hivatkozását, satöbbisatöbbi. Persze, az agy így is a nagyobb hatékonyság és célzás felé pörög, ugyanakkor a lehető legalacsonyabb akadály felé pörgünk, akárhogy is nézzük, nem szerencsés. Mi marad, ugyanaz az embertípus lesz a legszerencsésebb, akiket amúgy annyira nem kedvelünk, a hőbörgős, erőszakos, odamegyünk-és-valami-lesz hímeket, akik ebben a korszakban is itallal és fasszal és nem facebookkal akarnak gerincrevágni bárkit.

66

az igazán izgalmas, amikor a valós életünk kihat bi-

tekben a virtuálisra, hanem a virtuális kihat fizikailag a

valóságosra.)

Tesztelni egy ilyen technológiát tüntetésen sportese-Mindent sport-

ményen lehet jól, a 2010-es wimbledoni teniszmérkő-

eseményen

zéseken a Wimbledon Seer appal felszerelt telefont tesztelünk

csak körbe kel ett forgatni a pályán, hogy lássuk, ki hol először.

PROBLEM?

játszik és mennyi az ál ás, melyik játékosról mit érdemes tudni és milyen hosszú sorok kígyóznak a kávé-

zóknál, éttermeknél és vécéknél. A csúcsot azonban még mindig a bukolikus csajozó technológiák legarc-pirítóbbika, a Google Sky viszi, amikor azt mondod, hogy válasszunk csillagot, aztán felcsapod a telefont és a szürkés-ózonos, halott harkályokat vető ég mögül felsejlik a kisiskolás csil agtérkép vonalhálós képe és azt mondod, hogy jobb felső sarok Betelgeuse, mert az pont rád hasonlít (ami felveti a kérdést, hogy miért kevernél olyan lánnyal, aki úgy néz ki, mint gyárihibás kávédaráló Mordorból, de nyilván te tudod, biztos asztronómiai szintű torokmunka).

Quick Response, Happy Ending

A QR-kód a hangyaháborús négyzethalmaz a Németország felől jött borítékokon, a Deákon az aluljáróban60, az Android appokról szóló cikkekben vagy a bil boardok sarkában: lekapod mobil al és az app rögvest ( üstöl ést, mondaná erre az olvasószerkesztő) kiolvassa belőle a szöveget, telefonszámot, webcímet, titkos üzenetet, kedvezményes kupont, bármit, amit a marketingesek meg a kreatívok elrejtettek benne és nyilván a középki-lencvenes évek Japánjából jön, amikor három liter szaké után jó ötletnek tűnt börtönrácsnak nézni a vonalkó-

60 A Deák-téren elhelyezett BKV-s QR-kód azért volt izgalmas, mert lefotó után a BBC programjait adta ki a BKV programjai helyett, kiraktam blogra, két nappal később eltűnt, aztán csak megvágtak hatezer forintra a vil a-moson, mert kávét mertem inni a nyári melegben, tru story bro.

67

dot és megkérdezni a cseresznyevirághul ásban, hogy

ugyan mi van mögötte.

A QR a wabisabi esztétika hálás, három szemmel ka-Jól olvastad.

Wabisabi.

csintó gyermeke: összetett, asszimmetrikus és elegáns, gyorsan lehet vele dolgozni és kicsivel több mint 4000 karakter tárolható benne, amiben elfér gond nélkül egy szerelmeslevél, egy házassági szerződés meg egy végrendelet is, ha kellően lényegretörőek vagyunk. ( A hátránya meg az, hogy nem sokban tér el a napelemes játékcsótány tízforintosságától: ha nincs megvilágítva stabil kézzel, nem működik, úgyhogy az emberi tényezőn kívül a jól meglőtt fénykép a rendszer leggyengébb láncszeme.) Az asszimetrikus geometriában elrejtett tények témá-

ja szexi, ahogy egy kreatív ügynökség briefje mondaná kellően okkult ahhoz, hogy alaphangon is kettővel geril ább módon gondolkozzunk róla. A Google elől darknetben elrejtett oldalak, amiket csak egy pólón hordott QR-kódon lehet megtalálni, neten pörgetett kalózrádiók, amiket csak falra stencilezett QR-eken keresztül érhetünk el, önéletrajz, amit egy ál ásinterjún egy melltű-

re tűzve viszel magaddal, tetovált kódok ( ha sérül a bő-

röd, mutálódik a kódod tartalma? persze nem, de ütős misztikus thril ert lehet belőle szülni, ha mégis), előadás első diájaként kivetített kód, amibe belepakoltál minden tudnivalót, letöltési linket és ajánlott olvasmányt, gyakorlatilag a QR lett a városi környezet intel igens kutya-pisája markere, csak ez formára és síkba kövült. És még csak nem is büdös.

A kódban, gondolva a francia művészfilmeket megszé-

gyenítő szögekben készített kocsmatúrás fotókra meg a bőrt felkarmoló, QR-tetoválást nul ázó vadmacákra, 68

van hibatűrés61, ami annyit tesz, hogy az ábra egy kis

maszatolástól még nem válik olvashatatlanná, ki lehet

takarni, el lehet kenni, meg lehet enni egyes részeit. Ez

a technikai vakfolt biztosítja a custom design t: az átszí-

nezést, brandelést, logózást, minimális fotó-vagy min-

tamontázst, bármit, amitől máshogy ál nak a hangyák.

A legjobb példa még mindig a színes, heterokrómiás

medvével díszített Louis Vuitton-csil ámkód, amit a fehér

alapon LSD munkásságú Takashi Murakami tervezett.

Ott van, nincs ott

A látótérben kicserélhető emberek ötlete ott kezdődött,

amikor az AR-játékok elindultak nem akartuk megismer-

ni a felső szomszédot. Ennyire egyszerű az egész.

Hogy rá tudjunk bólintani a BTTT jóslatára, el kell fogad-Nyilván, hogy a

nunk a háttérben bujdosó tényt: a látómezőben csak ak-Google 2012 de-

kor tudunk korrigálni bármit, ha lesz valami a fejünkben, cemberében dobja

piacra saját AR-

ami a látóidegekbe bele tud kavarni. Eddig a tudatmó-

szemüvegét.

dosítók vitték ezt a kimagaslóan kísérleti prímet, nélkü-

lük a látótér meg kell hogy maradjon mobilképernyőnek vagy egy gépen keresztülsüvítő videofeednek, amit fel-dolgozhatunk és tetszésünk szerint mókolhatunk benne.

2005-2008 között feltűntek olyan videók ( manapság egyre kevésbé, csak a kísérleti mobiljátékok nyúltak ki ilyen vonalra), amikor egy letapogatható, QR-kódhoz hasonló mintát lekövettünk egy webcammel, egy programnak köszönhetően meg nem mintát láttunk az asztalon, hanem képet, aztán az evolúció adta, hogy videót, 3D testet, utána meg 3D animációt. ( Ebből lettek a szórakoztató mobilappos vagy webcames játékok, amikben például bombákká alakultak az asztalra dobott cukorkák és ezekkel kellett zombikat irtanunk egy virtuális főtéren. ) 61 Ami a legkisebbeknél 5, a legnagyobbaknál 30 százalék, a QRhacker.comon realtime nézheted, hogy mennyire csorbítod a kódot szétszerkesztés közben.

69

Aztán az emberek inkább az arcukkal kezdtek el kísér-

letezni webcamek előtt és vagy kódokkal telenyomtatott

papírokat tettek az arcuk helyére ( és akkor ott is ugráló És ha levették,

ál atokat láttunk helyettük), aztán a webcamszoftverek akkor is.

elkezdtek arcokat is felismerni és tudtuk, hogy ha van az arc körül egy keret, amiben tudjuk, hogy saccra hova esik a szeme, az orra meg a szája, akkor gyakorlatilag kicserélhetjük egy másik fejre vagy maszkra. Ezek után nagyon sokáig úgy nézett ki minden kísérletező, mint a vicc a nyolcvanas évekből, hogy milyen az új orosz fodrászgép? ráteszed a fejedre és lenyírja, dehát mindenkinek más formájú a feje, hát, először igen.

Ez meg nem volt elég, úgyhogy 2011. szeptemberében jött Arturo és felpakolt egy videót a Vimeo megosztó-

ra prezentálva azt, hogy hogyan tudja a saját arcát kicserélni Leninére, Marilyn Monroeéra és Brad Pittére.

A technológia olykor hibádzik és látszik, milyen be-

ál ítású fényképekkel és milyen típusú arcokkal lehet könnyebben dolgozni, maga a videó viszont zseniális, riasztó és hihetetlenül gondolatébresztő. Mi történik a videochatekkel és a chatroulettek világával és milyen szinten tud ez begyűrűzni a fizetős és kellően zárolt pornószolgáltatásokba? Regisztrálsz, beküldesz egy (vagy több) képet, hogy ez (vagy ezek) dugjanak a képernyő

előtt és ha a technológia még nem is a legjobb grafikai eredményt hozza, a többit úgyis elvégzed fejben meg jobbkézzel. A világ már csak ilyen. ( Aztán jönnek a bosz-szúszolgáltatások. Küldd el a főnököd fényképét és nézd meg, hogy dugja meg egy gorilla. ) Amúgy lokatív Nem számít a távolság meg az időzónák különbsé-

ge, nem számít az, hogy valami ismeretlen nyelven van, nem számít a dolgok újdonságértéke. Ha net van, minden van. ( Ha net és kávé van, mindenebb van. ) Ezt 70

Aleister Crowley és a nyomában lihegő kvázi-ezoterikus

horda úgy mondaná, hogy eszemcserélünk a szent vé-

dőangyalunkkal vagy a belső gyermekkel vagy a minket

körbevevő kozmikus információhálóval és ez valahol így

is van. A mindent látó és megsúgó varázsgömb meg

a segítségnyújtó démonok ugyanúgy léteznek, csak

mindezt lokatív médiának, művészetnek meg megoldá-

soknak nevezzük.

A lokatívság (lokativitás, rövidítsd realtime GPS-re) a

paranoiába ágyazott technológiák új generációja, oly-

annyira, hogy a hardcore internetezők elenyésző szá-

zaléka meri csak használni a Foursquaret, a Gowal át Gowalla. Ki is

múlt.

vagy a Google Latitude-ot. A forever alone kora jobban lüktet, mint bármikor: a technopartik kollektív egyedül é-

tét ( ezért majd a pszichedéliába sül yedt médiaszakértő-

ket bántsátok) letromfolta az, hogy nem akarod tudatni a barátaiddal, hogy hol vagy, mire vagy kapható – nem akarsz standbyban lenni. Megvolt a logikai csavar? Mi-

ért kel ene egyáltalán tudatni a világgal, hogy mit csiná-

lok, ha történetesen egyedül akarok lenni? Mi van, ha ki akarok kapcsolni? Mi van, ha úgy is akarok maradni?

Évekig? (Évekig.)

A legjobb válaszokat és a legjobb rálátást a Headmap Manifesto szórja, úgy, mintha folyékony fényt ( nem azt, a másikat) öntöttek volna az agyunk helyére. A gondolatébresztés működni fog – az aktivistáknak, lelkesíthető (vagy kiégett) művészeknek, az érdeklődőknek, a képbekerülniakaróknak. A programozókban nem vagyok biztos, bár a programozókban sosem vagyok biztos. ( Ezzel garantáltam, hogy a programozók megje-gyezzenek maguknak. Jobb biztosra menni. ) Amúgy ha a geomeshben újra nyomokat hagyunk, megint lesznek nyomkövetők festett arccal, kemény talppal, halk járással?

71

Az, amit a világból magunk köré húzunk, a láthatatlan,

földrajzi koordináták szerint rendszerezett geomesh,

abba nyúlunk bele, amikor bármilyen helyfüggő dologra

van szükségünk. És ez írható, jegyzeteket hagyhatunk geomesh,

a világ bármilyen pontján, “a szélben”, akkor van gone wardriving,

with the wind, ha lekapcsolják végre a szervereket oda-headmaps

kint, mert elfogy a kőolaj, akkorra tartogatok egy üveg szakét. És persze nemcsak a szélben, hanem egész láthatóan, ha a sikátor falára dobunk egy wardriving jelet (tájékoztatva például a wifivadászokat arról, hogy publikus hotspot van a közelben, esetleg még jelszót is kanyarítok) vagy egy QR-kódot.62 Láthatatlanul, ha éppen azt akarjuk, hogy csak egy csoport tagjai vagy csak egy ember olvashassa el egy szoftverrel azt, amit tudatni akartunk. Megtanulhatunk máshogyan kommunikálni emberekkel, újfajta ismeretségeket kereshetünk érdeklődési helyek szerint. Érdeklődés és közelség kö-

zös metszetében. Megérthetjük a körülöttünk futó mintákat, ha megnézzük, milyen rendszer szerint mozognak városlakók, csoportok, emberek. Megszólaltathatjuk a kamikat körülöttünk. (Imádok túlszaladni.) Nem kel enek térképek. Nem kel enek külön térképek.

A térkép és a valóság egybefolyik a látómezőnkben. A mátrix térbeliségét, a rácshálóban vagy később ennek szebb formaiságában, az információs tengerben való úszást nem tudjuk félretenni a valóság térbelisége nélkül, jóval kényelmesebb, szervesebb és természetesebb az, ha a világról alkotott képünket stencilezzük át ahelyett, hogy csinálnánk magunknak egy új világot. Ugyanis, ha nem tűnt volna még fel, már csináltunk magunknak egy másik világot és meglepődtünk, hogy az, az internetek világa, pontosan ugyanolyan lett, mint a miénk. Ugyanannyira kezelhetetlen és kormányozhatatlan. Jobb ösz-62 Ami egy az egyben hajaz a középkori tolvajok és vándorok ajtófélfa mel é karcolt vagy falon hagyott jeleire.

72

szemosni és csinálni belőle egy másabbat, ami remél-

hetőleg akkor is működni fog a nul ponton, ha kiesik be-

lőle az áram. Az egyik kulcsfontosságú mindwarp pedig

akkor fog megtörténni, sugal ja a Headmap Manifesto,

amikor rájövünk, hogy a lokatív média egyik nagy üze-

nete és remélhetőleg egyre szükségszerűbb velejárója

az, hogy az embernek ideje levetnie az egyik legrosz-

szabb szokását. Hogy egyre nagyobb és egyre igazibb

határokat rak le maga köré.

BTTT: Státuszszimbólummá válik a “Made in China”

kifejezés.

Megvannak a 9gagen és viccgyűjtő klónjain terjedő félrasszista

és félművelt térképek, amiken azt látjuk, hogyan néz ki egyes

európai országok lakói (vagy gyakrabban inkább amerikaiak)

szerint a világ többi országa? Az ilyenek szerint Kína maga az

életrekeltett feketedoboz, mert akkora firewall van körülötte,

hogy azt sem tudjuk, mi zajlik ott, egy jól megépített hírgé-

pezet meg olyan műhírfolyamot onthat, hogy az még a tőzs-

de térdét is visszatöri bármelyik pil anatban. Tovább is van,

mondjam még?

#include “China”

Hackerek, akik elméletben és gyakorlatban végigtör-wuxia

ték a bolygó összes országának védelmét, ha nem, csak azért nem, mert nem akarták. Taichis-kungfus-harcművész öregemberek és magukat fiúnak kiadó, nagyon A-kosaras lányok, akik néha megnövesztik a mel eiket és szakadékok fölé felhúzott hidakon sírnak tradicionális hangszeraláfestéssel. Furcsa kalapos Wutang harcművészek, akik olyanok kint, mint itt az ortodox zsidók, csak ők többet verekednek és kacifántosabb neveik vannak a felülésre, a fekvőtámaszra meg a konyhaművészetre, aztán az amerikai keleti part legnagyobb hiphop-kollektívája, a Wu-Tang Clan is tiszteletét teszi náluk és felveszi a nevüket. Térdre oldalról bika-csököző tisztek, európai bélflórának kezelhetetlen utcai 73

ételek meg a counterfeit kultúra ezernyi mása ( megint

metavicc). Az ország, ahol mindent megesznek, amit

meg lehet enni, mert nincs más, nyilván a mainland ről

beszélünk, nem a nyugatkoppintó HK-birodalomról,

mert Hongkong már egy ideje csak HK-nak rövidül. Az

ország, ahol 1.4 mil iárd embert nem tudsz központi

diktatúra nélkül rendszerben tartani, aki szerint ez em-

bertelen és Kína egésze demokráciáért kiált, menjen és

szervezzen össze tíz, száz, majd ezer embert, aztán itt

megál hat és gondolatban feljebbviheti hat nagyság-

renddel. Én szóltam előre.

end.

Új bizniszben utazok, mondja a lapkiadóját szikkadt-

ra fejő és eldévédémel ékletesítő igazgató egy budai

kreakocsmának álcázott késdobáló mélyén, design-

buborékokat kortyolgatva, gyerekkönyveket adok ki.

MIÉRT, rezonálom magamból Sir Laurence Oliviert

megszégyenítő módon az élő emberi kérdőszó dressz-

kódját, mit miért, mindig van ott náluk hárommil ió

gyerek, eladok azoknak bármit. Agykul ancs, Kínát

bookmarkolom az életemben, ott nem lehet sokmindent

veszteni, oda kell eljutni az üzleti tervvel. Persze az in-

ternetek itt is közbeköhögnek, Kína sem egybenkína, jö-

vök rá azt a blogposztot olvasva, amelyben azt boncol-

gatják, mi lett volna, ha a johannesburgi apartheid-scifik A kínai Disctrict 9

leghollywoodibbja, a District 9 Kínában játszódott vol-na63. Lejönnek az idegenek az űrből? Jólvan, mondja a balga kínai lélek, Guangdongban gond nélkül megették volna őket, az oxigént csak utána szívta volna ki a tü-

dejükből a mérhetetlen kultúrsokk. Hangzhouban azonnal elcsapták volna őket a gyorshajtók, Pekingben a le-szál ás pil anatában elkezdték volna a jóléti felügyelők a társadalomhoz való “harmonizálásukat”, az északkeleti 63 Persze egy fél mondat erejéig Japánra is kitérünk, ott magától értetődő, hogy AV-t forgattak volna velük, ott így hívják a pornót.

74

tartományokban a Triádok tömködték volna be őket a

bandahierarchia kiszolgálószemélyzeti szintjére, ha meg

Henanban parkolták volna be a hiperhajtóműveket, tíz

napon belül hemzsegne az ég az űrhajók 山寨 változa-shanz(h)ai

taitól.

A 山寨 , olvashatóbb változatában shanz(h)ai banditák lakta hegyi erődöt jelentett abban a korban, amikor még voltak hegyi banditák ( jelen pil anatban a gyenge gerincű városlakók csak a Skyrimben látnak hegyi banditákat, azokat is lefuszrodázzák a hegyoldalról, mi lesz belőlük, lavina lesz belőlük), manapság a szó egyszerre jelez termékminőséget, mil iárd zsebbe rejtett remixkultúrát, adóesernyőt és a copyrighttalan kommunizmus üzleti innovációját, egyes források szerint annak totális hiányát. A shanzhai olcsón és gyorsan koppintott fogyasztói elektronika ( valószínűleg azért is számítanak a mobilok a leggyakrabban koppintott terméknek, mert ezek a szomszédmeózás legolcsóbban einstandolható gazdagságvirító termékei, kocsit meg lakást azért nem szerzel be ilyen könnyen 64), nem is használjuk a mosás utáni harmadrangú pornókban viselt neccmundérrá foszló műszálas Pama és Adidogs-melegítőkre a kifejezést – a betűpontatlan brandekkel felsrófolt tizedminő-

ségű másolat nem shanzhai, hanem egyszerűen csak szar counterfeit termék.

A shanzhai-kultúra stabilan hozza a meghajtogathatat-lan háromszöget: a gyorsan-olcsón-jól ból az első kettő a mai napig igaz, licenszeket a 山寨 telefongyártók nem a kínai kormánytól vesznek, Taiwanban egyes cégek csak arra épültek ki, hogy a látszólag kormányfelügyeletlen 64 Azért érdekelne, hogy a shanzhai mindset mennyire képes megmozgatni a farmakológiai életet és milyen gyorsan kerül Wikipédiára a Taiwanról vagy Makaóról olcsólicenszelt designerdrogok kultusza és melyik ország vagy szigetvilág törvényi szabályozása hajlandó pár évig szemet hunyni mindezek felett 75

piaci zugszereplők iparágát pelenkázzák hivatalos be-

szerzési árak alatt. A haszonszerzési és adókikerülési

gazdasági játszmákon kívül persze izgalmasabb pers-

pektívákból is megközelíthetjük a vadat: az egész vala-

hol nem más, mint egy számos niche-piacot megraga-

dó, izmos piaci igényt bőnyál al teljesítő mechanizmus:

megnézzük, mit adnak a mainstream gyártók, lemásol-

juk ugyanazt, kerül bele olcsóbb és lassabb procesz-tömeggel nem

szor, mert igazából arra, hogy telefonáljak és nézzek két vitatkozol

emailt, nem kell duálgigahertz, de teszek bele helyet két SIM-kártyának, ha váltogatni akarnék két telefonszolgáltató csomagjai meg percdíjai között. A nyugati gyártók és a telcok közti kizárólagos szerződéseknek nyilván ártana, ha a sokszorosan megfejt, kihasznált és meghülyí-

tett vásárlóknak lenne instant választási lehetősége két percdíj között, Kínában ez alap. Juteszembe: a nyugati féltekén kellően izgalmas és legalább annyira teljesíthetetlen lenne az egyedreszabás zászlaja alá betömködött shanzhai zmus: én akarom egy HTML5-oldalon össze-kattintgatni magamnak, hogy milyen színű, formájú és képességű legyen a mobilom, legyen érintőképernyője, de ne legyen benne FM-rádió, mobiltévé és pénztárcá-

nak se akarom használni, el enben legyen memóriája, használhassam hotspotként és bírja az MP3-üzemmó-

dot is töltés nélkül egy hétig, esetleg még a szükséges alkatrészek gyártói felől is dönthessek. Cserébe nem hőbörgök, ha ráolvad a bal herémre az egész egy őszi délután, míg Párizsban jártam.

A shanzhai az elmúlt években az igénytelen iPhone-koppintásokból kultikus designés gyártáselvvé alakult át, ami persze lehet hogy csak a nyugati félteke féktelen il úziói miatt van így és ha átugranánk Kínába, még mindig elsírnánk magunkat a néplélekbe oltott piaciprosztón, de majd inkább utazunk, megnézzük magunknak és ab-ból is írunk egy könyvet. A pofátlan koppintások nyugati szemmel nem azonnal dózerolandó részei az előremu-76

tató párhuzamokból jönnek: a telefonok képességeivel

és mémjeivel zsonglőrködő remixkultúra, a techni-

kai lehetőségeket felvil antó ( és a Kínába látogató cé-

remixkultúra,

jugaad, sweding,

ges piackutatók számára egyértelmű medreket jelölő) KIRF

berhelések, más néven az innováció, a licenszek nélkü-

li feketegyártás, mint opensource fejlesztés papíron mindenki számára tétek nélkül bátorítható és kibicelhető

fogalmak. ( Persze azért ahogy a Damage Report bármelyik oldalánál, itt is érdemes feltenni a kérdést, hogy mégis milyen tempóra van visszafogva a technológiai ezüstgolyó és mi lenne az igazi sebessége. ) Hasonló alapokon nyugszik az indiai instatermelés mel ényre gyorshímezhető kulcsszava, a jugaad is, az a gyors-improvizált, célorientált gyártás, amely szűkös nyers-anyagból teszi eléd a pultra azt, amire szükséged van ( és nem azt, amit akarsz, jelentős különbségek vannak).

A nyugat persze pontosan érti, hogy minden innováci-

ós törekvés és kulturális szakadék mel ett az van, hogy igazából vettem egy kis csomag halpikkely árából egy majdnemájfónt, szebben is duzzad Fai Wu Mei mel e a rózsabimbók felett. Az ilyen telefonokra mondja az Engadget techportál szerkesztősége, hogy KIRF, azaz keeping it real fake, remekül átvehető magyar haszná-

latra, nem lemásolni, nem lehamisítani, hanem lekirfelni, a legjobb koncepció pedig, ami enyhén túlozva, de legalább látványosan visszaadja a különbséget, az a sweding. A hollywoodi filmipar ritkán dob eredetibb öt-letekről jó paródiát, de nagyon közel jár a 2008-as Be Kind Rewind dal: érezhetően pikkel rád a nyugati és a keleti part összes istene, ha a huszonegyedik században még mindig videotékában ülsz a pult hálátlanabbik oldalán, a legjobb passzívagresszív barátod meg ötméteres aurával törli le az összes szalagot a boltban, mert rosszul sikerült a betörés a reaktorba az előző éj el.

Mit csinálsz ilyenkor? Előveszed a kölcsönkért kamerát, a sniccert, a kartont, a seprűt meg pár rolni alufóliát 77

és Robotzsarut gyártasz a húgybűzös sikátorban. Jön

a kötözködő galeri késekkel meg botokkal? Tökéletes.

Újabb statiszták. Amikor valamid elvész és bármilyen

úton-módon, de kell helyette gyártani valami hasonlót,

az a sweding. Messziről jön, Észak-Európából, újra kel-

lett rendelni a filmeket, lassabban jön is meg drágábban

is persze. Hiszen svéd.

Már így sem

BTTT: Személyre szabott hirdetések

mered meg-

A Facebook meg a Google lelkünk, pénztárcánk és libidónk nézni a Google

kényeztetésével kinyert titkai és az azokra targetált hirdetései historydat. Sőt.

után elmondhatjuk, hogy tökéletesen eltalált jóslatról van szó, Kitörölni sem

másfelől meg azért ezt a DM-levelek után annyira már nem tudod.

volt nehéz. A közösségi kapcsolattartás mel é besrófolt hirdetések statisztikából meg adatbázisból mondják meg, hogy mire van szükségünk, ha nem hisszük, nézzük meg a google.

com/history-t, aztán sírjunk saját magunktól. 2012-ben persze már nem is annyira a személyre szabott hirdetés miként-je-hogyanja a kérdés.

Ha átrágtad magad legalább egyszer a Xenu személyes rongytörlőjével és egyszemélyes lejáratóhadjáratával felszerelt Minority Reporton, akkor láttad minden marketinges kissrác motivációsbónuszokkal tömött és minden vásárló nemveszeksemmit lázálmát, a jelenetet, amikor a rongytörlő menekül egy plázában és minden hologramképernyőn, ami mel ett elmegy, a neki ajánlott termékek és hirdetések kezdenek el pörögni. A probléma nyilván ott adódik, hogy ha megállsz egy ponton egy plázában csúcsidőben, lemértem, egy perc alatt elmegy körülötted nettókábé háromszáz ember, a má-

sodperc töredéke alatt kell ezeknek a szemét elkapni, adatbázisból azonosítani, preferenciát belőni, reklámot kiválasztani, megszólítani és megtartani a figyelmét és mindezt nem egyénileg kell mobiltelefonra kiküldeni, hanem óriástáblákra kell kivetíteni, ami miatt másod-percenként harmincszor váltana legalább a kép és úgy 78

éreznénk magunkat, amikor apád hul afáradtan beesik a

tévé elé és Szvjatoszlav Teofilovics Richterré lényegül át

egy ezerötszáz forintos univerzális tévékapcsolóval. De

legalább otthon éreznénk magunkat. Mindezt mondjuk

úgy, hogy a szóbanforgó technika egy ilyen esetben már

vélhetően nem új a járókelőknek, úgyhogy a reklám irán-

ti toleranciaszint emelkedése miatt már senki sem fog

odafigyelni. Kivéve, ha az odafigyelésért cserébe nem

kel befizetnie egy villanyszámlát. Vagy kettőt.

Vagy inkább átlagoljuk a megjelenő járókelőket, így

válnak teljes országok hermafroditává. A japánok per-

sze már dolgoznak ezen ( a japánok már mindenen

dolgoznak egy ideje, a kultúr-meg nyelvszakadék mi-

att meg mindenről hónapok, ha nem évek múlva érte-

sülsz) Next Generation Digital Signage Solution néven,

a bil boardokba beszerelt kamerák képéből arcfelisme-

rő programok szűrik le a járókelők nemét és életkorát

( pluszmínusz tíz évvel, ennyi első körben megengedhe-

tő) és az átlagolt demográfiához lövik be a megjelení-

tett hirdetéseket. A japánoktól persze úgyis mindenki Ők meg a kínai-lop ( ezt finoman szinkronicitásnak hívjuk), úgyhogy ezt aktól, akik meg a

az IBM is megjátszotta, ők mondjuk RFID-re támasz-koreaiaktól, akik

meg. Mindenkit

kodtak és egyébkéntis, amióta mindenki cyberpunk ot, összekötöttünk

postcyberpunk ot és hard edge science fiction t olvas, mindenkivel, hát-mindenki onnan nyeri ki az alapötleteket meg fejleszti radőlhetünk.

tovább egy fél bélyeggel, az írókat bezzeg senki nem fizeti ki, aztán csodálkozik a világ, hogy a kilencvenes évek óta senki nem írt épkézláb ötletet65.

65 Persze ez sem igaz: Cory Doctorow, Richard Morgan vagy Charles Stross a legnagyobb nyugalommal extrapolál a közeljövő technológiai megoldásaiból, Ian McDonald meg Paulo Bacigalupi átmegy a második és harmadik világba, hogy megnézze, mit csinál a technológiából a nem-fehér-keresztény-protestáns kultúrkör ( mit, mit, ökogazdálkodást, Bol ywoodba implementált mesterséges intel igenciát meg chipbe rejtett bódhiszattvákat).

79

Warren El is a közelmúlt egyik formailag és tartalmilag

is meglepően kivitelezett képregényében, az SVK-ban SVK, BERG London

biztonságtechnikai klisével fröcsköli arcon az olvasót: ha infravörös fénnyel világítod meg a CCTV-t (az utcai megfigyelőkamerára gondolunk), akkor remegő bucifolt marad a felvételen az arcod helyén, álcázd mindezt ki-be kapcsolgatható headsetnek, probléma letudva. Kijátszható majd ugyanilyen (hasonló) módszerekkel az arcfigyelő köztéri hirdetőrendszer? Betiltják a szemüvegeket, napszemüvegeket, maszkokat, arcba lógó frizurákat, télen a sálakat, Japánban, bringásoknál és japán bringásoknál a légzőmaszkokat, talán csak az egyéni azonosítóval egyébként is el átott aktív kontaktlencséket nem. A fragmentációnak köszönhetően az infonagyhatalmak nem csak desktopon, lap-topon, notebookon, ultrabookon gyűjtenek adatot ró-

lam, hanem okostelefonon, tableten és játékkonzolon is. Többek között. Mi van a privacyvel, hogyan tudom kikapcsolni azt, hogy azonosítsanak? Sehogy. Álnéven regisztrálsz Facebookra. Több proxy és TOR használa-tával böngészel. Anonimizáló megoldásokat használsz és hetente váltogatsz közülük. Aztán jönnek a barátaid és betagelnek téged Facebook-galériákban meg Placesben, hogy éppen hol vagy és bukott az évek alatt felépített inkognitókísérleted. Hogyan tudom kikerülni az utcai hirdetéseket? Ahogy a Greasemonkey megoldotta neked, hogy ne láss idegesítő hirdetéseket a közösségi oldalakon vagy jótékonyan kiemelje a szemed elől a frusztráló fórumhozzászólásokat, maximum hetekbe telhet csak, amíg elkészül az aktív kontaktlencséden futtatható szűrőprogram. Vagy emeltdíjas szolgáltatás-ként fizethetsz majd az utcai hirdetések után megjelenő

social agenteknek, akik egy kattintással kiszűrik a látó-

teredből a hirdetéseket. Vagy megváltozik a városkép és lesznek hirdetőutak meg a szürkezónák, ahol úgy lehet közlekedni, hogy nincsenek hirdetések, cserébe pár ve-sével meg retinával kevesebbel jövök ki onnan.

80

Széttárom a karom, 2007-ben már a Google szaba-

dalmaztatta azt a módszert, amivel behúzhatjuk az

online játékosok chates beszélgetéseit és minimá-

lis pszichológiai profilt építhetünk fel belőle, hozzá-

teszem az OpenGraphból, a Google konglomerátum OpenGraph

infokloákájából és a Facebookra posztolt anyagaimból leszűrhetőeket és nem értem, miért kell tartanom a transzparenciától. Amit nem akarok az interneteken lát-ni, azt nem posztolom ki, amit nem akarok, hogy visz-szaköszönjön évek múlva, azt nem rakom ki egyáltalán, annyira pedig tartom póveristennek a statisztikát meg a valószínűségszámítást, hogy könnyedén meg lehessen mondani, hogy mikor, mit és hol csinálok. Akinek ez nem tetszik, mehet bokamélyen tocsogni a vietnami rizsföl-dekre ( még mindig baba kalapjaik vannak), törölheti ma-gát az internetekről ( egy jóbarát ezt csinálja, hálaistennek, még mindig a filozófiatanszék jóseggű tanárnőjéről mesél, tehát annyira nagy baja nem lehet) vagy akár fel is lőhetem a paranoiainjekciót a könnycsatornáimba és utána kitörlöm a teljes kéziratot az összes gépemről és a két biztonsági backup szerverről. Arra senki sem szá-

mít. Még én sem.

BTTT: Internetblokád céges, üzleti vagy országos szinten. Cégre vagy országra mért jelentős terroris-ta csapás interneten keresztül. Tömeges lázadások a neten.

Pipa, pipa, pipa. Észtország, Üzbegisztán, Egyiptom, Pakisztán, Kína, Líbia. 2011 novemberében Illinois állam egyik vízerőművében cybertámadás (tudom, hogy rosszul hangzik) következtében áll le az egyik water pump. A támadás állítólag orosz gépről érkezik, de aki már töltött le torrentet magát lengyelnek álcázva, az tudja, hogy ez semmit sem jelent (főleg ha továbbnyomoznak, akkor Bangladeshig tudtak volna visszakövetni Angyalföld helyett). A vízerőművet egy SCADA-rendszer üzemelteti (ilyenekre bízza Amerika a kritikus infrastruktúrát nukleáristól villamosig), ha egy ilyet törnek, sok ilyet tudnak törni. Főként, hogy egy évvel korábban egy iráni urániumdúsító centrifugájának szaladtak neki ugyanazon az interneten keresztül, 81

amin te a napi macskákat nézed a kedvenc viccoldaladon. Lassan

unalmas hétnek számít, ha nem terhelnek lehetetlenné egy céget,

el sem éred a weboldalát, utánanézel a huszonegyedik század ri-

adóláncán (pletykafészkén), a Twitteren, akkor látod, hogy csak

DDoSról, a modern tömeg fegyvertárának egyik legidegesítőbb

módszeréről van szó. Tömeges lázadás? The Pirate Bay. Wikileaks.

Erowid. Silk Road. Az egész Internet egy nagy darab tömeges, ke-

zelhetetlen lázadás.

Azért nem törjük

A kilencvenes évek technokultúrájának fénykorában meg, mert nem

a hackerek csibészesen félrefésült, szemüveges Tu-akarjuk.

lipános Fanfanként sajátították ki a zseniális, de emiatt kezelhetetlen diák archetípusát, minden cyberpunk tinifilm egyik legjobbikában, az 1995-ös Hackers ben

-tól/-ig repertoárt kapunk arról, hogy mit tehet velünk egy dühös wizard, ha a telefonvonal hálásabbik végére ül a modembe öltött bölcsekkövével: kényére-kedvére ingyen telefonál vagy átcseréli egy komplett tévécsatorna éjszakai műsorsávját, ha valami mást akarna nézni, eláztat komplett tantermeket a tűzvédelmi rendszerrel, lemeríti és elérvényteleníti bankkártyánkat, perverz ap-róhirdetéseket ad fel a nevünkben vagy neadjisten ha-lottnak nyilvánít minket az országos nyilvántartóban.

Esetleg ír egy félintel igens programot, ami olajhajókat sül yeszt az óceán mélyére, ha nem kap határidőre milliónyi dollárt. A számítógép az egy disznó dolog, jöttünk rá, persze akkor a ginzenggel teledobált vitaminbólé és a Clinton arcával díszített blotter volt a divat, a háromszögszintetizátorral és kötelezően fiúlány felál-lással összehegesztett eurodiszkóval, valamint a multimédiával és az információs szupersztrádával, amiknek a létjogosultságával már akkor is küzdöttünk, de vannak még ma is olyan főszerkesztők, aki büszkén merik használni a szót, aki pedig beszól nekik, azt megpróbálják csípőficammal félretolni. ( Tudom, engem is próbáltak. ) A vadromantikus tinédzserprométeuszok meg az online ügyleteket praxisba vonó maffia aztán egészen szépen 82

elvált egymástól. A Wargames szerint lehet majdnem

véletlenül kirobbantani egy nukleáris alapokon sugárzó

harmadik világháborút (1993), a Hackers azt sugal ja: öt

gimnazista képes rendőrség és nemzetbiztonság el e-

nében legyőzni Amerika legjobb rablóból lett pandúrból

lett rablóját és élve kisétálni a zárkából (1995), ugyaneb-

ben az évben Keanu Reeves a Johnny Mnemonicban

már építgeti a Neo-karriert és komplett biztonsági

rendszereket úgy tör meg, hogy a virtuális valóságban

megcserél három kirakósdarabot egy gúlán. A 2001-es

Swordfishben bőnyálas szopás és fejhez tartott pisz-

toly közben töri meg Wolverine a hadügyet hatvan má-

sodperc alatt egy bár privát helyiségéből. Az egyetlen

( bár remélhetőleg inkább első) izmos cyberpunk scifi,

ahol nem egy lutraalbum meg egy donaldrágó védi

egy többszázmil iós ország infrastruktúráját, a Matrix:

Reloaded volt, Trinity a mi technikai tudásunk szerint

is értelmezhető parancsokat gépelt be egy laptopba, nmap -v -sS -O

10.2.2.2

a rajongók értették, hogy Wachowskiék nagyjából mit

akarnak ábrázolni, a nagyközönség meg értette, hogy itt sshnuke 10.2.2.2

valami nagyon mélyértelmű vagy bonyolult dolog zajlik,

-rootpw=

ha fekete képernyőn fehér karakterek. Amúgy sajnáljuk.

„Z10N0101”

Tényleg ilyen. Csak egy jelenetnyinél jóval többet gé-

pelsz, elrontod, jön a kommandó.

Ahogy az orgyilkos problémamegoldó, a behajtó tulaj-donjogi menedzser, a tárgyalásra behívott, átoltott izmú verőlegény jelenléti ellenőr, úgy a cégeket meg en bloc országokat ellehetetlenítő terrorizmus sem terrorizmus, hanem terhelési teszt. Tudod, milyen egy emberrel beszélgetni ( ha nem, próbáld ki, örök élmény) és azt is tudod, hogy milyen nehéz nem odaverni egy svungos balost, amikor egyszerre ketten próbálnak beszélni hozzád, most akkor azt képzeld el, hogy egyszerre több-százezren (vagy akár többmil ióan) akarnak beszélni veled. Mindenki. Egyszerre. Ilyenkor valószínűleg az agyad ledobja az ékszíjat és az egyetlen vágyad az, hogy jöj-83

jön az alkimista csoda és változz át egy hónapok óta

meg nem penészedő, megcsócsált hamburgerré66. Egy

szerver is pont ilyen, féltérdre ereszkedik, ha egyszerre

nagyon sok kapcsolódás érkezik hozzá – ha legálisan

történik ilyen, akkor vagy kikerült a Startlapra és vár-

hatja stressztesztként a napi egymil iós találatot ( vagy

a Boingboingra vagy akármilyen híroldalra, helyettesíts

ide valaki kel ően nagyot) vagy DDoS történik éppen. A

distributed denial of service jól kiforrott trükk: vagy fel-

bérelek párszázezer internetezőt, hogy adott időben in-

dítsanak el egy programot (ami csak annyit csinál, hogy

elkezd apró üzenetekkel bombázni egy címet) vagy va-

lami kezelhető summáért pár órára kapacitást veszek

a Stacheldrachton, a Trinoon vagy valamelyik kevésbé Stacheldracht

ismert dosneten és az ottani szabad gépkapacitással a padlóba döngölök egy céget. Ha emlékszel arra, hogy a PayPal befagyasztotta az igazságbajnoka Wikileaks bankszámláját és ezért órákra lebetonozták ismeretle-nek a Paypalt, a Visát meg a Mastercardot, akkor bólint-hatsz, ez is csak egy történet a sok közül.

Magyarország? Magyarországot tíz perc alatt megtö-

röm. Azért nem törtem meg, mert egyfelől nem kérték, nem volt érdekünkben meg egyébként is mi a faszom van ott, Michel e Wild meg vizslák meg ilyen zsíros ételek, azvan, mondja némi átköltéssel Phiber Optik a kilencvenes években, mi meg lassan bólintunk egyet rá, a hackerség is csak távolról szép. 1994: Wil iam Gibson a Virtual Light című könyvben említi meg a gyakorlatilag önál ó politikai entitásként kezelendő és elérhető, kvázi ezoterikus módon elérhető hackercsoportot, a Vágyköz-társaságot: ha meg tudod ragadni a figyelmüket, talán ( talán) elérheted náluk, hogy érdekeltté tedd őket egy 66 Gyakorlatilag ugyanezért lehet folyóvíz hangjával semlegesíteni a korábbi lehallgatóberendezéseket: a fehér zajnak minősülő vízhang gyakorlatilag sok száz vagy sok ezer hanghullámnak minősül, ami mellett kivehetetlen a „még egy” emberi hang.

84

hackben, legyen szó emberi sorsról vagy üzleti érdek-

ről. A brit ex-gyarmatosítóknak nyilván nehezére esett

volna leírni, hogy kétélű kardokat vet ki magából a tár-

sadalom, ez is megvalósult, pedig senki sem kérte. Az

internet igazi, aligmoderált nemmesélhetünkrólájából, a

4chanból emelkedett ki az Anonymous, a médiamani-

puláció, a zavarkeltés és a fuzzy identitás háromfejű fe-

nevada, egy bizonytalan identitású, felfoghatatlan célú,

átláthatatlan jellemű létforma: egyforma lendülettel tá-

madják meg a Szcientológiai Egyházat ( ez az akció Pro-

ject Chanology néven futott be a geekek történelmébe,

ekkor vált híressé a még most is könnyedén beszerezhe-

tő DDoS-eszköz, a LOIC), a pedofilhálózatokat, az epi-LOIC

lepsziabetegeket vagy éppenséggel egymást.

Tömeges lázadások. Csak a lázadás szóról hosszas

terminológiai vitát lehetne nyitni, de 2012-t írunk, azt az

évet, amikor már elég csak annyit leírni, hogy a hidra él.

A hidra sosem halt

meg. Sőt. A hidra

A The Pirate Bay küzdelme csak a jéghegy csúcsa a kul-sosem született

túraipar és a kultúramásolók között: ha egy warezsiteot meg. A hidra örök

eltörölnek, féltucat ugrik a helyére, ha a razzia elvisz időktől fogva

valakit, a megmaradtak szigorítanak a biztonsági di-létezik.

rektívákon, megfogható sakkjáték láthatatlan táblán.

A 4chan és az Anonymous egyszerre a trash culture csúcsa és tökéletes tükör a humanista filozófusoknak: ha az emberiség kezébe odaadjátok a szabad alkotás és véleménynyilvánítás lehetőségét, elütött embereket, hamisított öngyilkosságokat, központozásként bemutatott eres faszokat és angolnaszagú törpepornót fognak mutogatni egymásnak. Wikileaks? Van erről egy anekdotám. Hova ül egy kétszáz tonnás goril a? Ahova akar.

Az okfejtő riporterek, informátorok, transzparenciáért küzdő ön-és közjelölt lovagok kedvence, igaz, amikor utánaolvasunk àLeaks vérrel és verítékkel összegyűjtött információinak, akkor úgy érezzük magunkat, mint amikor rádöbbenünk, hogy életünk legjobb nője igazá-

ból férfi: gondoltuk, hogy valami nem lesz vele rendben, 85

de hogy ilyen szinten az el entétét kapjuk annak, amit

szerettünk volna, az már csöppet sem kóser. ( Note: az

UFO-híreket még várjuk. ) A dafkekultúra és az il egali-

tás túlfeléről integet a Silk Road, az innensőről meg Silk Road

az Erowid: a drogtéma gyakorlatáról és elméletéről van szó, persze már itt is vitatkozhatnánk azon, hogy most il egalitásról vagy lázadásról beszélünk-e igazán.

( És ami mindegyik ponthoz szervesen kötődik: nem az a kérdéses, hogy ezekben a témákban miket ismerünk, hanem melyek azok, amikről nem is tudunk. Azok a lé-

nyegi történések. És nem, azokról a Wikileaks nem fog beszámolni. Vagy pont hogy van olyan site, ami ezekről beszámol és te tudsz erről és ismered a Fight Club első

két pontját. Mosolyogsz egyet magadban, biccentünk egymásnak, olvasol tovább. )

BTTT: Tabletgépeken válnak elérhetővé a magazinok.

Az iPadek, Samsung Galaxyk meg a cel ulózleporel óból, a latex búslakodóból kikapart maradékból meg anyád véréből kikevert csehszlovák ánégyes epigonok egyetlen evolúciós csúszást ( tudod, ez nem bug, ez feature) hivatottak orvosolni: a szemed kocsánnyal együtt tocs-csan az öledbe a nap végére, ha háromszáz oldalt kell elolvasnod monitoron. Ölbe fektetett, könyvet imitáló készüléken meg nem. ( Még egy különböző töltő, amit elveszíthetsz út közben. Még egy önmaga featurehiányos létezését azonnal elértéktelenítő gadget, amivel már elégedetlen vagy. Még valami, amit elveszíthetsz. Még valami, ami sokat ad, de eleget nem, úgyhogy az agyad egy újabb részét fektetheted rá arra, hogy ehelyett is kell újat venni két év múlva karácsonyra. ) A tablet olyan, mint a régi jó lánybarát, akit egy szomorú és együtt töltött, magányban közös éjszakán végre megnyomorgatsz és megdugsz: nem ütőképes-ful os 86

asztaligép, nem gyors-karrierista-gimnasztikátóljótestű

laptop, nem jólszopó-nemful os-de-jól-kihasználható

netbook, hanem gyakorlatias és célorientált, lánybarát-

ból designkeretes milffé avanzsáló fehérmájú szingli. Azt

viszont értetlenségtől, lucsoktól és a különböző plat-

formok közös felületté összeomló elvétől, a converge

conundrum elvtől függetlenül mondhatom ki, hogy a

tablet itt van és aki nem a vécén angrybirdsözik meg

fruitninjázik rajta, az magazint olvas meg flipboardozik Flipboard

és visszahozza a kilyukasztathatlanul sokszor radíroz-meg a DIY

ható félfamentes rajzlap élményét.

tabletmagazinok

Mindezek persze remekül kondicionálják az embert, egyre-másra érkeznek a cénégybe és drótba ragasztott, suicide bombereket és Apple-fanatikusokat megszé-

gyenítő beszámolók a baráti körömből, miszerint fenn-maradtam a buszon, annyira belemerültem vagy soha többet nem olvasok papírkönyvet vagy demidzs minek van három könyvesszekrényed, ez gyors, kicsi és ingyen kiszálltja a brit amazon, elvégre én is napi tizenkét órá-

ban folytam fel a falra és gyártottam bizarr rituálékat random szögekben forgó kaméleonszemekkel, miután sikerült megvennem életem első phurpáját, csak hogy ne gondoljak bele, hogy ugyan amúgy mégis miért adtam ki rá ennyit.

A kerítés másik oldaláról persze más a sztori: valahogyan el kell adni a mozgóképes hirdetést. Van papírala-pú mozgóképes hirdetés, prezentálta a New York Times, csak annak a legyártása meg a belíves berakása olyan nyomdaköltségi magasfennsík, hogy inkább legyen egy új platform, amit megfoghatunk zsíros kézzel és amin keresztül megnézhetünk egy weboldalt (videóval és kat-tintható szponzorált linkkel együtt), amit most ipades újságnak, egy évtizeddel korábban pedig CD-n kiadva még interaktív kiadványnak csúfoltak. Ettől függetlenül mindenki boldog majom, ha adnak a kezébe egy gépet, 87

ami csinál valamit, ha megnyomorgatják, pláne, ha sok-

ba kerül. Úgyhogy mindenki erre optimalizálja az iPhone-

os alkalmazásokat meg gyárt képregényolvasót, újság-

olvasót és iPad-kompatibilis újságot, a PDF-magoknak

meg gyakorlatilag beáldozott.

Persze dramatizálom csak a helyzetet, a PDF-ben ter-

jesztett magazinok (amik a hetvenes évektől duzzadó,

főként amerikaiszász DIY-kultúrát meg a gyártsd-le-a-

saját-újságodat-ha-más-nem-csinálja-meg attitűdöt67

követve készültek) egyszerűen csak szintet lépnek/lép-

tek: fájlok helyett most már appek vannak ( letöltés helyett

meg streaming), azok a szolgáltatások járnak most jól,

akik PDF-magazinokat, statikus, hagyományos újságo-

kat dolgoznak át tablet-kompatibilis változatra. Eddig az

volt a szamizdatpunk, ha fénymásoltunk-ragasztottunk-

metróülésenhagytunk, genyószívódisztrolytól a phobián

keresztül a másodiklátásig, tisztelettel, aztán a cyber-

punk megtanult tördelni-tervezni-látványtervezni-

indesignolni-photoshopolni, most meg jön a nem-thedosemag.com

tudom milyenpunk ( appunk, ez egy többszörösen lebontható, rétegelt, de annál rosszabb szójáték, persze, kinek a pap), akik iPadre terveznek, kontentet gyűjtenek és nyomorgatható, szagos panorámát csinálnak egy istenverte újságcikkből, aminek úgyis az az értelme, hogy vedd meg, hallgasdmegolvasdel, legyél okos vagy ne nézz oda, csak szép, értelmetlen, magasabb társadalmi státusz esetén jóvaltöbbszótagos szavakkal van körbe-dobálva. Good riddance.

A Wired magazin, minden felvilágosult webkettő yuppie kötelező irodai kel éke a hányásig forgatható bőrszék ( igen, az a szék) és az nindzsás-úesbés fengshui-kert mel ett, nyilván elsőként csapott le a piaci résre és mutatta meg azt, hogy hogyan kell minőségi new design 67

88

magazine t gyártani, persze tizennyolc évnyi testhossz-

előny után nem nehéz firstöt dobni a globális popmédia

bármelyik szeletére és utána azt mondani, hogy persze,

mi már három éve túlmozdultunk ezen és a legszebb

álmaitokat és üzleti terveiteket is az orrunkból túrjuk ki

egy jobb buli után, hagyjatokmár. A tabletgépek persze

egy darabig polcon tartják majd magukat a magazin-

és könyvpótlékpiac kötelező kellékeként, az igazi un-

derground meg az lesz, aki még mindig papíron adja

ki magát, a piacon például igazi gyöngyszem az ame-

rikai Coilhouse magazine, ami gőzkorszaki ihletettség-Coilhouse

ben, orosz el enkultúrában, kabaré-és börleszkfétisben meg zaklatott Amanda Palmerekben éli ki magát vagy a saturanyersesített városi fotókban és divatfotóközeli hiphopművészetben fürdőző Juxtapoz.

Underground szinten a mai napig vannak még próbálkozások arra, hogy a papírt életbentartsák a szilikon ellenében: a világ egyik vezető nyomtatógyártója, a Hew-lett-Packard tartja médiahír alatti szinten a Magcloud nevű kezdeményezést: olcsóbb, kb. 80 grammos papírra nyomtatnak ki max 80 oldalnyi szöveget egyéni rendelésre, csak a PDF-et töltsd fel a rendszerbe, aztán kapj százalékot a haszonból és érezd hasznosnak magad egy picit. Ez persze il úzió, mert kétoldalas színes tartalom-mal egy nyolcvangrammos papír úgy néz ki, mint amikor vécépapírral próbálod feltörölni azt a hányást a konyhakőről, ami egy pár perccel azelőtt még igazi Jackson Pollock-féle alkotásnak tűnt mindenki szerint, csak talán a szaga hasonlít jobban a tintára egy kicsivel, persze az anonym Vancouver-alsói alkoholisták agyaggalamblövő

egylete imádni fogja a rendszert és körülbelül pont nekik is találták ki. A többi rendszer, mint például a Lulu vagy az Amazon Publish, inkább a könyvkiadásra fordult rá –

persze, hiszen a magazinszcéna a jobb minőségű papír, a négyszínnyomás és a grafikával teli oldalak miatt olyan ártöbblettel dolgozik, amit csak hirdetésből lehetne meg-89

oldani, a hirdetők meg már régen az onlinera hasalnak,

nem a magazinokra, úgyhogy a papírújság a mi gramofo-

nunk marad a Scooter első nagylemezzel meg a sípolós-

glowstickes szőrös holdjáróval együtt.

BTTT: Avatar cosmetic surgery.

Azt már tudjuk, hogy viszonylag kevesen szánnak arra fél órát,

hogy csúszkákon határozzák meg arccsontjuk járomcsonthoz

mért szögének érintőjét és a virtuális világokban ezért néz ki

minden férfi Kenként, nő Barbieként vagy nemtől függetle-

nül bárki péniszbrandyt és flintát forgató aranyfukszos japán

törpeként. Kérdés, hogy Ian Neild hogyan gondolta: a virtuá-

lis játékokban tudjuk az avatarjainkat a saját képünkre szabni

vagy esetleg mi tudjuk majd magunkat átszabatni a valóság-

ban az igen képletes japán törpévé?

Az előbbi ugyanis technikailag nem megoldhatatlan, Songokura szabod

magad.

legalább-annyira-parttalan-mint-hosszú céges meetingek után, mint fuldokló a levegőt, úgy öleljük magunk-hoz a tucatnyi iPhone-os játék közül bármelyiket, ame-lyikbe saját főnökünk arcát tudjuk beletenni, hogy meg-

üthessük. Ennél talán csak az a több platformon is elérhető Stair Dismount a szebb, ahol marionettfigurát kell lelöknünk a lépcsőn és pontszámra kell a menet közben kitört kulcscsontját beleál ítani a szemébe, előtte meg persze rámappelhetjük bármelyik valeriánaigénylő munkatársunk dévajul mosolygó fotóját.

Az utóbbival a linzi Ars Electronica fesztiválon, a világ legnagyobb cyberművészeti etvaszán találkozok először egy fodrászszalonban, egész misztikus körülmények között. Bent hipszterlaza hajú, hipszterflegma, hétvégi konzummeleg fiatalok integetnek folyondárkézzel, hogy hozzak egy fotót Second Life avataromról és megcsinálják a hajamat ugyanolyanra, közben kikacsintanak egy Songokura oldalt, hogy olyan magastüskésre is felál ít-ják, mondom, ál ítsa fel inkább valaki dekoltázzsal le-90

hetőleg, aztán ennyiben is maradunk. A hátam mögött,

csak hogy a misztikumról is szó essen, egy Second Life

plázs homokkal felszórt igazi patyomkinmása terjeng el-

dobott labdákkal, fagyisstanddal és dülöngélő székek-

kel teljesen, ha valaki felborít egy széket online, beöltö-

zött ügyintéző szalad oda felborítani azt a valós életben

is. Balra a város legnagyobb kínai éttereme halott élő

ál atokkal, jobbra a város legnagyobb, kávét kiszolgáló

dekoltázsa ( ennyit az állításról), előttem meg a távolban

virtuálisprojekt-utca, ahol mozgásérzékelőkkel felszerelt

esernyővel gyűjt kombókat egy kedvesen mosolygós

japán feltaláló, ha jól rázza, jön a mennydörgéshang,

ilyenkor ujjongunk és mi is rázni akarjuk. (Rázzuk is, az

egész este olyankor le+jobbra+alsórúgás ba torkol ik.)

Az Ars Electronica hatalmas szórakozási lehetőség, Linz a példaérté-

nem halhatsz meg úgy, hogy nem voltál ott legalább kű európai open

egyszer, nekünk legalább céges pénzből sikerült, de ez playground.

már a social engineering, a szerencse meg a szintlépés trükkös-aranymetszéses ötvözete. Itt vagyok életemben először részeg ( mikroáramos stimuláció, magyarázza három japán fejlesztő egymás szavába vágva, akik alá-

íratnak velem egy papírt, hogy semmilyen perrel nem élek, ha meghülyülök a kísérletüktől, persze izgalmasabb az ismeretlen, mint a háromcenti széles nyálcsík a Ko-rányiban, amit magam után húznék), utána már egy mű-

hal al teli akváriummal botladozok értetlen turisták kö-

zött a hal ban és ha balra döntöm az akváriumot, akkor balra zavarodik össze az agyam, ha jobbra, akkor meg jobbra, ehhez persze dróttal és árammal teli fülhal gatót is kell viselnem; a plafonra felhúzva repülök egy falnyi monitoron Linz felülnézetét bámulva szupermenpózban marionettbábuként, kötelekkel irányítom magam, na mondom ennyit a jávai árnyékbábokról, most ugyanezt csinálom, csak a kamerát fordítottuk meg kilencven fokkal; lélegzetvétellel írok kínai klasszikus kal igráfiát és hatodikos technikaórákat megszégyenítő trükkök-91

kel gyártok World of Warcraft betűtípusos hajpántokat

magamnak és útitársaim gyermekeinek, akik szerintem

soha nem fogják nekem megbocsátani ezt a mostani

fej el eléggé érthetetlen cselekedetet, de tudjuk az egyik

örök mantrát: akkor és ott jó ötletnek tűnt.

Ami meg saját átalakításunk extremitását il eti, aki fu-BMEZine

tott már köröket a BMEzine vagy kísérleti grinder oldalak mélyebb bugyraiban, az tudja, hogy sem az arc, sem a test korrigálása nem tűnik sem ésszerű, sem ésszerűtlen határokon belül problémásnak: az arc-, mel - és farokplasztika mel ett lehet szemgolyót tetoválni, designervaginát szikéztetni, kígyónyelvre szabatni a természetadtát, ha már a Biblia annyira szórja a baj-keverő archetípust és a fizika bekopogtat alulról, hogy buktad, hát nem buktam, a csúcs nyilván az a detroiti pornós testvérpár, akik közül az egyik levágatta a karját és felvarratta a másikra a testvéri szeretet nevében és utal rá, hogy erre mennyi nő bukik ( nyilván hoax, de az amerikaiakból kinézek ennyit), hát én meg felvarra-tom magamra a Normafát meg a sarki szabadkőműves swingerklubot szaunástul, kicsit nehezebb lesz kimenni az ajtón, de hát a viccért bármit. Ahogy a cosplay szubkultúra bebizonyította nekünk, hogy bárki lehetsz, csak kellően sok pénzre meg jó szabóra van szükséged, úgy mindezt fizikailag, nem-ruha szinten is meg tudod oldani, a legrosszabb esetben meg bekerülsz a világ legnagyobb plasztikaisebészet dizaszterei toptízbe, a rossz marketing is marketing, hátakkormeg?

BTTT: Az adatok mélyebb szinten való indexelése szorosabb kapcsolatokat hoz létre emberek között (az iPod playlistek betekintést adnak mások szemé-

lyiségébe).

Megnézem, mit olvasol, megmondom, milyen ember vagy.

Látogatási alaptrükk, miután viszel valami italt, hogy ne néz-92

zenek ki a helyről (van, aki még ezt se tudja), aztán csendben

bepozicionálod magad a könyves-meg a CD-polc elé és né-

zed, hogy van-e közös pont, ami miatt ötven százalékkal esé-

lyesebb a szex vagy száz százalékkal biztosabb, hogy lépned

kel . Ninive szerint menekülnöm kell egy olyan lánytól, akihez

felmegyek és nincs nála könyv. Igaza van.

Jó tizenöt évvel ezelőtt az volt a kultúrrandi finom lak-

muszpapírja, hogy válogatáskazettát (pár évre rá meg

CD-t) adtál a lánynak, arra rávetted a számokat, ami

igazából te vagy ( fenét, azokat válogattad le, amik-

ről tudtad, hogy bejön neki és te még pont meg tud-

tad hal gatni), aztán eltelt pár év és amikor megkér-

dezem a cowboylányt, hogy ugyan mit hal gat, akkor

kezembenyomott iPoddal válaszol, hogy a playlistben a Viszont nincs

lényeg.

benne beatmatch.

A tinédzserek osztályharcának egyik legsarkal atosabb pontja mindörökké az marad, hogy mi vagy: diszkós ( technós) vagy metálos ( ide is be kel ett tenni az emót, hogy mindkettőnek legyen kit megvernie, ha már sikerült pillanatnyi összetörendő konszenzusra jutniuk) – ami általánosítás a metálosok zsíros haján és gombás heréjén és a technósok pirulával bárholbulizhatnékján kívül megmarad, az jó alapot adhat egy pszichológiai felszínkapargató profil kezdéséhez. Felületes parasztok úgyse fognak Legendary Pink Dotsot hal gatni, magára valamit is adó entel ektüel meg Kozsót nem, minden zsá-

nernek, azon belül előadónak, azon belül számnak van kulturális, szociológiai, pszichológiai hozadéka, hordaléka meg konklúziója, egész jól sikerült ezt tökéletesíte-ni közösségioldal-gyártóként meg buliszervezőként, ha sokat forogsz zene által meghatározott életű fiatalok kö-

zött és van az agyadban némi rendszerező készség, akkor össze tudod rendezni, hogy ki-mit-hogyan-miért és miért kell elkerülni azokat az embereket, akik Deicideot hal gatnak ( amúgy nem), de a legjobban azokat az em-93

bereket kell elkerülni, akik azt mondják, hogy nem hal -

gatnak zenét mert nem szeretik, mert aki nem szereti

a zenét, az érzéketlen, belül szürke a húsa és rágós, a

lelke meg cementtel és sóderrel teli, az ilyeneket meg

falba rakták Kőműves Kelemenék idejében, a mai po-

litikai korrektség jegyében meg burnoutszindrómásnak

kiáltjuk ki ezeket és pirulákat adunk nekik, amitől még

jobban elhülyülnek és még szürkébbek lesznek.

last.fm

A last.fm, életed playlist-stalkoló közösségi oldala sinál ilyen trükköket, van egy mashupja, ahova beírod a felhasználóneved, az meg kidobja, hogy a zenehal gatási szokásaid szerint hány éves vagy és mi a nemed igazán, mert ha tizenhat éves lányoknak szánt zenéket hal gatsz ötvenéves pasiként, akkor egyfelől belülről tizenhat éves lány vagy, másfelől pedig egész nagy a baj.

Ami meg azt il eti, hogy az adatok mélyindexelése szorosabb kapcsolatot hoz létre: ha szoros kapcsolatokat hozunk létre adattömbök között, akkor az adattömbök által leírt szokások (és a szokásokkal rendelkező emberek, akikből egyébként a szóbanforgó adatbázist csináltuk) nyilván pontosabb, szorosabb és kisebb közös egyezésekre és halmazmetszetekre vonatkozó kapcsolatokat hoznak létre. Köszönjük, Captain Obvious, ideje, hogy eljöj ön a webhárom korszaka, ami egyébként is csak azt jelenti, hogy megfogjuk az eddigi összes adatbázist, amit legeneráltunk ( a webkettő korszakban gyakorlatilag semmi mást nem csináltunk, csak adatbázisokat töltöttünk fel) és ezekből emberek által értelmezhető

statisztikákat, táblázatokat, profilokat, értelmezéseket, ajánlókat, beszámolókat és miegyebet generálunk le.

Problem?

94

BTTT: Létrejön az a cyberközösség, ahol több mint

100 millió ember él együtt. Az elektronikusan ke-

zelt törzsek jelentős társadalmi struktúrákká növik

ki magukat. Személyes blackboxok és social logok

a mindennapokban, azaz 24/7 (napi 24 órás, heti 7

napos) hang-és videofelvételek; készülékek vagy

szolgáltatások, amik mindent felvesznek a minden-

napjaidból.

Ismail YK török popsztár Nándorfehérvár-intenzitású slágeréből

idézek, hogyaztmondja a refrén, „Facebook, Facebook”, ami nem

csupán a félholdas popipar felsőházát írja körbe illő módon, hanem a fenti hárompluszegy felvetésre is válaszol. A számhoz tartozó kli-

pet már csak azért is érdemes megnézni (lehetőleg az extended

változatot, ha már), mert még a jelentősen lekoszlott és ötlettelen

magyar klipgyártók sem jutottak el addig, hogy szőrös tucatférfit

mutassanak kanárisárgában kilenc percen keresztül, ahogy csetel

(ezt rögtön három percig), majd motorosruhában táncol balaklavás

háttértáncosokkal, kikerül egy föld-föld rakétát, a lökéshullám elől

helikopterbe kapaszkodva menekül, majd beugrik az ablakon és

igen, csetel tovább. És hogy jön ez a klip a világ legnagyobb kö-

zösségi oldalához? Mindkettő hasonló szellemi színvonalon mozog.

A Facebook fél éve 750 mil ió regisztrált felhasználóról Minden közösségi

dobott ki sajtóközleményt ( ha kettővel felszorzom, van pont és platform

egy majdnemkínám), a Twitter pedig legutoljára 200

társkeresővé

mil ió userrel dicsekedett ( ez közel egy Brazília, bár ott válik. Bocs.

egyébként sem a Twitter, hanem a Google teljességgel elfelejtett közösségi hálója, az Orkut a menő, ha azt ki-lőnék, megszűnne a világ shemale-ellátója), de sanyarú megatitkot árulok el: az interneten bármi, ahova emberek regisztrálhatnak meg tölthetnek fel magukról fotót, az elkezd azonnal társkeresővé válni, pont úgy, mint a Westendes vécéajtó fonákja filcccel meg utólag odafúrt kukkolólyukkal.

Wil iam Gibson, a cyberpunk scifi pápája ( akiből minden adandó alkalommal kiböffen, hogy ő csak ingerzabáló értelmiségi volt egy írógéppel, aztán a homlokára égette a stílust az amerikai popkultúra izzó MTV-bélyegvassal) 95

1984-ben azt írta a Neurománcban, hogy a világ összes

emberét és dolgozóját összefogó hálózat egy nagy zárt,

közös megegyezésen alapuló csoporthal ucináció, mi

meg széttárhatjuk a kezünket, egy olyan világban élünk,

ahol azt képzeljük, hogy a geospacehez bármikor hoz-

zányúlhatunk és a geospace meg önmagában egy hal-

lucináció, ha úgy veszem, bár keresztény misztikusok

már jelentették ki azt, hogy körülöttünk információtömb

remeg meg ha aurafotózok egy Kirlian-kamerával és na-

gyon piros, lehet hogy csak azért, mert túl sok pornót

torrenteztem előző nap és hát az meg látszik a nagy

kozmikus logokban.

Közösség. Nyilván akkor lesz izgalmas a cyberközösség, Törzsiség, akár

tetszik, akár nem.

amikor szétszakad apró lokális buborékokra, aminek a tagjai között van csoportkohézió meg fizikai közelség meg menjünkelinni meg csakegytízpercnyirelakokalud hatsználamis: ez már közösség, ami jólnevelten és az entrópia alapvető szabályainak megfelelően szétesik, vérfertőződik, mindenki mindenkivel aztán széthul ik és jó virális módra megy mindenki tovább karriert építeni, dugni vagy lehetőleg mindkettő. Alulmaradt a vaskos, érdes közösségek küzdelmében a World of Warcraft 11.1 mil iója ( ez egy jólnevelt Kuba) de még sajnos a Zynga által gyártott Farmvil e is, amiben több mint 80

mil ióan veteményeznek, dugványoznak és hagyják el-rohadni a paradicsomot a duzzadó tőgyű milkatehenek mel ett, ami meg Németország.

Az elektronikusan kezelt törzsek jelentős társadalmi struktúrákká növik ki magukat. Mi számít jelentősnek? Végigtúrom az elmúlt közel két évtized online tapasztalatait, átfutom a törzsek alapvető jel emzését (jól zárolt, homogén, parokiális és stabil, társadalmi és ideológiai alapon markolják meg az egymás iránti szo-lidaritást meg hogy az ál amalapítás előtti szerveződés jelentős formája, nem tudok nem arra gondolni, hogy az 96

első nagy közösségi összefogáson alapuló site a tribe.

net volt, ami már a nevében is viseli az elkerülhetetlent,

előtte pedig, prevebkettő, már bőven volt netes társa-

dalom, közösség, hierarchia, szabályrendszerek, okos-

kodók, trollok és leiratkozók is, hogy az isten mentsen

meg mindegyiktől, ábécésorrendben és fordítva is. A

boardok vagy BBSek, a téma szerint szeparált usenet

groupok ( Google Groups néven fut ez már a minden-

napokban, sokaknak ez volt és marad is a szentgrál,

igen, egy szóban), a fórumok vagy kisebb közösségi

oldalak érdeklődés szerint tömörülő felhasználói, a klá-

nokba tömörülő játékosok ( WoWtól Diablon keresztül a

Counterstrike-ig) mind-mind törzsek.

Akárhogy nézem, a mondat így és ebben a formában

pontatlan, a törzsek már akkoriban is jelentős struktúrák

voltak, a globalizálódás csak megerősítette az egyes or-

szágokban külön-külön kikristályosodott buborékokat.

( Érdekes amúgy a buborék koncepció megjelenése a

közösségi oldalak vonatkozásában, a Facebook group

lesz a legkézzelfoghatóbb és mindennaposabb példá-

ja ennek, a Google Circles pedig mindezt úgy alakította

ki, hogy ne tudjuk nem a dantei pokolra gondolni, mi-

közben egykedvűen a barátainkat és ismerőseinket pa-

kolgatjuk. A vicc szerint két groupja van mindenkinek: Megdugnám meg

a “megdugnám” és a “többiek”. ) A metatörzsiséget a többiek.

meg nagyon jól hozza az amerikai Burning Man fesztivál, ahol a művész-steampunk-cyberpunk-neohippi-neoraver kommunák kiköltöznek a sivatagba egy hétre, hatalmas, önfenntartó törzset alkotnak és pakolgatják a selfpromót YouTubera, hogy ennyire undergroundok vagyunk (amúgy azok, bár a java része légkondis-wifis-szopóvermes lakóautókban lakik ezalatt, de legalább biciklivel tekerik az áramot a tumblerezéshez), most meg a kinekafaszaanagyobb liberályuppiek szaladgálnak a sivatagba, hogy kibírják-e a fizikai ál ópróbát, ha igen, akkor már nem számít, milyen kígyót ettek meg 97

élve valami csecsemőmirigyből fejtett gáz halmazálla-

potú szojuz felsznorkantása közben. És nézzük meg: a

törzsek, mint szubkultúrák, sorra megjelennek a South

Park által kigúnyolva és feltrollolva. Ha már ezt sikerült

megütni, nem lehet nem ál ítani azt, hogy a társadalmi

struktúra nem működik.

Személyes blackboxok és social logok. Az RSS a

nagy globális kipu, amire ráhúzom és itt abba is hagy-

nám a mondatot, szóval ráhúzom a feedjeimet a nagy

social tortából, kénytelen vagyok szembesülni azzal,

hogy miket favoltam, kiket retweeteltem, miket és mi-

kor hal gattam, mit osztottam meg és tökéletes képet

kapok arról, hogy mivel foglalkoztam akkor, amikor ép-

pen prokrasztináltam, mondaná az angol a tökéletes

és legjobb kifejezést arra, hogy mit csináltam, amikor

faszkodtam és nem a munkámat végeztem, hanem va-A szemantikus

lami teljesen mást, ha pénzt akarsz keresni, akkor azt web a sufniban sír

mondod, hogy a nagy globális feedből könyvet gyárt-ilyenkor.

hatsz a szeretteidnek, így születik meg a MyScribr.

( Többek között. ) Persze ha az érdekelne, hogy mit csináltam, amikor aludtam vagy dolgoztam, arra is vannak szoftverek és azokból is lehet XMLbe dumpolni, úgyhogy gyakorlatilag szembeköszön az internetekből a technikai kőbaltás alap, ha vissza akarom nézni azt, amit inkább el kéne felejteni. Már az is tökéletes a meg-zuhanáshoz, ha visszaolvasok a livejournalemben, oda mindenki csak rinyablogokat írt, én is, elolvasom és elsí-

rom magam vagy a Facebook is kidobja, hogy egy vagy kettő évvel ezelőtt mit mondtam, az a jó, amikor kidobja a Spider Jerusalemes mondatot, hogy I HATE IT HERE, én meg rábólintok, hogy jaja, mit sem változott az élet eddig. Hang-és videofelvételben természetesen ez nem történik meg ( még), de erre van a Chatroulette meg a Youtube, hogy folyamatosan vlog olhassunk, ha éppen azt akarjuk, letárolni se prblémás, a Truman Showt meg mindenki látta, ezt meg még a japánok is megcsinál-98

ták, csak akkor embereket raboltak el, ők meg még a

szerződést is aláírták hozzá boldogan, csak legyen új

yen a kapszulahotelre meg a vizes zsömlével analóg

olcsóramenre. Az meg már a privacy issue kérdése,

hogy akkor mi történik, amikor mindent fel akarok ve-

tetni ( tehát mindent el akarok adni) a mindennapomból,

kapok-e érte pénzt vagy el enszolgáltatást, bár találtam

már adult társkeresőn olyan hirdetést, hogy “beköltözök

hozzád rabszolgának, te eltartasz, cserébe úgy baszol

meg, ahogy akarsz”, aki ezen meglepődik, rázza még a

csörgőt egy darabig, mert van, aki ezt komolyan gon-

dolja, ezek után nem tartom kizártnak azt sem, hogy pár

ilyen embert összezárok, lefuttatok rajtuk egy Milgram

feedet egy olcsóból kipucolt bunkerben egy hétre való Ezt train of

ételital al meg egy pisztollyal, a feedet meg kiajánlom thoughtnak hívja

pár exkluzív érdeklődőnek, a sápot végigfuttatom pár az angolszász

orgazdán, aztán persze a kommandó töri rám az ajtót.

irodalomkritika.

Ha nem tartozom valahova. Akkor nem. Akkor nyilván nem.

Nézz hálásan.

BTTT: Virtuális autóversenyek, mint arénasportok.

Középkor, Japán. Lézerkapuk meg nyomásérzékeny padlólapok helyett kimentek a szamurájok a hegyoldalba egy marok tücsö-

kért, amit meg nem ettek meg, azt berakták kalickába házőrzőnek.

Ha éjszaka abbamaradt a cakkacakka, akkor lehetett tudni, hogy rabló, nindzsa vagy Chuck Norris jár a házban. Analóg a tücsök a világ leggyorsabb kezű megélhetési játékosaival, akik önérzetesen csak pro-gamernek hívják magukat, percenként két-háromszázszor kattintanak vagy nyomnak gombot billentyűzeten (vagy mindkettőt egyszerre), ha abbamarad a cakkacakka, akkor lehet tudni, hogy gond van, vagy a headshot rosszabbik vége. Vagy vége a meccs-nek. Vagy mindhárom. Egyszerre 68 .

“Küblinyi helyen szorongva egyszerre sokan nézni valami sportot” az arénasport definíciója, formaegytől pörgőforgórúgásos-szemkinyomós mixed martial arts 68 a.k.a. the digital nerd triple-penetration achievement 99

meccsekig tágul a repertoár69, bezzeg az kimaradt,

amikor a fürdőszobányi pubban nyolcvanan nézzük a

junájtidot, akkor lesz abból igazán aréna, amikor fel eb-

bezünk a definíció miatt a Wikipédia egyesült mode-

rátorságánál, szerinted elrepül az ajtóig a Caps Lock?

Az arénasport definíciójából adódóan legalább any-

nyira értelmetlen, mint a síelés, akár el is törhetném a

designergyertya fényével stílusosan megágyazott kony-

hámban a saját térdem olcsó ikeakalapáccsal, legalább

melegben maradok. És, ha már itt tartunk, a Forma-1

sem sokkal jobb, szembenap-és hangszennyezés köz-

ben szorongatni valami miniképernyős készüléket, amin

mindenki azt nézi hunyorogva ( mert ugye szembenap),

hogy mikor jön a következő kör, mi a sorrend és miért

megy a kommentár horvátul, persze akár készülék, akár

szabad szem, egyformán gyors, színes paca mindenki

balról jobbra, ezzel az erővel a nappaliban is nézhet-

ném az egészet árnyékban, hűtött ital al és ondóhan-

gon gurgulázó, loáktól megszállt nőstényekkel és akkor

még nem is kéne unatkozó, ámbátor izzadt MILFekre A bátyádnál is

fanyalodni a mogyoródi domboldalban. A virtuális au-mindig ott ültek a

tóverseny nézésének pont ennyi értelme van, pontosan haverok és kibi-semennyi, a BTTT azonban mégis ráérzett a lényegre: celtek, képzeld el

nézettséget kapnak a videojátékok, ráadásul nem is ezt nagyban.

akármekkorát.

Ha álltál már szájtátva legalább öt percet a konzolozó/

egérrel és WASD-vel vérgőzfürdőt komponáló haver ( vagy a barátnőd pasija vagy a tesód) háta mögött, akkor érted a spectator mode hagyományát: az otthoni kéjlak csipsz-kóla-pizza-fapzsebkendő szentnégyességével körbevéve nézheted a világ topjátékosait meg a többit, akik alattuk. Először ilyet vélhetően az Alien 69 Már Desolation Jones is megmondta, hogy nem az a jobb bunyós, akinek nagyobb az izomereje, hanem aki jobban fel van készülve arra, hogy örök életre sérülést fog átadni a másiknak 100

2-ben láttál először, élőegyenesben nézni sajátszem-

szögből, hogy mi jön szembe, hopp, négy tonna sav-

val karosszériázott földönkívüli szexizom ( igen, most az

Alienekről beszélek, az is fétisnek számít), te meg a kont-

rollmonitorok előtt nyúlsz a csipszért, ahogy a bajtár-

saidból keltetőpépet csinálnak, ilyen a spectator mode,

tét és fizetség nélkül bámulni mindent, a forever alone

mel ett a forever kibic is felkerül a listára. Az internetek

végtelen hul ámain az iD Software stílus-, korszak-és

koncepcióteremtő játéka, az 1996-os Quake tette ívre

a kontrollált kukkolás intézményét, valamint megszülte

a világnak a speedrun t, a rocketjump ot, a bunnyhop ot

meg a frag et és az első olyan játéksoundtracket, amit

az amerikai ipari kultúra legelfogadhatóbb közikonja,

a Nine Inch Nails mögött ál ó Trent Reznor csiszolt ki.

Ugyanakkor a Quake hinti el a fiatalok fejében, hogy a

játékok előtti napinyolcórázásnak van anyagi haszna:

Dennis Fong, ismertebb nevén Thresh köszöni szépen, aprópénzre

fordított szem-

1997-ben 14:1-re elverte Tom “Entropy” Kizmeyt a Red kéz reflex

Annihilation nagyversenyen és elvitt főnyereményként egy Ferrari 328-ast. Ott pattant el minden fiatal homlokában az ütőér, ezzel jelezve egy új, egy generációval feljebb már teljesen felfoghatatlan foglalkozási szakirány megjelenését.

Mára már jól bevált, jól kitaposott üzletággá vált az e-sports szakirány, pontosan olyan, mint a rocksztárság és a topmenedzserség keveréke: roppantul stresszes, pillanatok alatt lecserélhető vagy, folyamatosan a legjobbat kell hoznod magadból és minden rocksztárságtól és sztárdealtől függetlenül kihasználnak. Az üzleti élet szabályai bozótvágóval ritkítják azokat az átlagfelüli reflexű tiniket, akik csak játszani szeretnének aztán jobb esetben hónapok, rosszabb esetben évek múlva veszik észre, hogy a pénzüket nem kapták meg, ha igen, igazából nem eleget, a napi reflex-, pálya-és gyorsaságtré-

ning közben meg nem jutott idejük arra, hogy kiképez-101

zék magukat egy szakmára, ha a szponzor felmond és

borítja az eddigi életüket. A topjátékosok persze azért

topjátékosok, mert az iparágnak kell egy ikon, akire és

aki köré hirdetéseket, szignózott párnahuzatot és sely-

pítő bögrét lehet építeni, őket megfizetik, hogy az iparág

testét hajhálózó hajszálvékony repedések ne fussanak

tovább, a többieknek csak az il úzió marad. Aki panasz-

szal él vagy rámutat a biznisz eseményeit megrendező

és életét egyengető ligák jogsértéseire, arra bonbonban

fuldokló, tízezer dolláros nyakkendőjű ügyvédeket kül-CPL

denek. (Különösen nagy hallgatás és elégedetlenkedés

volt az első és egyik legizmosabb cég, a Cyberathlete

Professional League körül – nem is csoda, hogy az ipar-

ág színfalai mögé betekintő egyik legjobb dokumentum-

film, a Mike Pasley rendezte Frag is a CPL-alapító Angel Frag

Munoz bukása után lett csak bemutatva.) Egy évtizeddel később teljesen más színekben feszít már az intergalactic planetary: lokálkuriózum lett a hardcore online gaming és Dél-Korea önmagában, entitásként el-vitte a Fürge Uj ak középső indián nevet. ( Metavicc, ha már, persze nyilván Amerika is, mert Amerikában minden van, de Dél-Korea a first and foremost, az amúgy űrbe kiküldött csípős erjedtkáposzta és a 2NE1 lány-banda őshazája. ) Dél-Koreában törhetetlen kultúrája van a videojátéknak: egy 48 mil iós országban 17 mil ió aktív játékost emlegetnek felmérések, az ország címe-rében pedig gyakorlatilag laokoónt dob egy űrgárdista, egy gigeri alienről mintázott zerg és egy náthás John Malkovichot idéző protoss. Kevés cég mondhatja el magáról, hogy meghackelt egy országot ( visszateker, belegondolok a megacégekbe meg a lobbikba, revideálok, több tucat multicorp hackeli és ownolja meg a világ or-szágait, even as we speak), a Blizzard Entertainmentnek viszont sikerült. A World of Warcraft és a Diablo sikereit 102

magyaráznunk sem kel 70, a Starcraft viszont tovább-Persze Dél-

megy: Dél-Koreában olyannyira sikeres, hogy több ká-

Koreában minden

beltévén (Ongamenet és MBCgame, csak hogy kettőt lelkesebb.

mondjak) napi 24 órában lehet nézni meccseket meg versenyfelvételeket, pedig a játék tizenöt éves és az első

pár perc után teljesen úgy néz ki a pálya, mint amikor a plebset eltalálják az utcán színesvízágyúval, aztán meg mennek feltörni a tévéboltot egy pendelynyi Molotovval.

YouTubera szabdalt megannyi dokumentumfilm segít az elmélyülésben: a Frag mel ett a The Hax Life, a [GG99]

Slayers documentary vagy a Beyond the Game ( az utóbbi a jólétiholland Grubby és a mainland Kína nyomorából felkapaszkodott Sky több szinten zajló küzdelméről szól, nem lövöm le, de a csattanó egyben a néző

számára is megérdemelt makarenkói) egyre tovább fogja árnyalni a képet, valahol az van, hogy a Starcraft-versenyeknek is pontosan ugyanannyi értelme van, mint az autóversenyeknek, aztán aki meg volt már többszáz emberes 8-bit retro bulin, ahol önmagukból kivetkőzött szemüveges langaléta tinédzserek tombolnak bal kézben világító kesztyűvel, jobb kézben meg zenét bugy-borékoló Nintendo Gameboyyal a színpadon, az pontosan érti a szórakoztatóipar és a geek-kultúra metszetét: mindenki megtalálja a rajongóit, ha jó valamiben. ( A thrash-kultúra hozzáteszi: akkor is, ha rossz. Köszönöm.

Mehetünk tovább. )

BTTT: Csökken a termelékenység, mivel a mobilon is olvasható email miatt nem tudunk majd eléggé koncentrálni az előttünk lévő feladatra. Az online já-

tékoktól való függés nemzeti probléma.

70 Ha mégis kel , a World of Warcraft a világ legnagyobb MMO-ja 12 mil ió játé-

kossal, a Diablo pedig az a játéksorozat, amiből ha megjelenik az új rész, egyszerre esik öt százalékot a világ GDP-je a szimultán szabadságolások és spontán betegszabadságok miatt

103

A napi nyolcórás újságírói munka körülbelül 2-3 órája szá-

mít nettó aktív feladatnak. (Hol? Hol nem.) A többi elmegy

kávéra, vécére, ebédszünetre, a munkatársakkal folytatott

felesleges és kevésbé felesleges beszélgetésre (rovatmeg-

beszélésnek hívjuk ezt), a Facebook, Gmail, Twitter, stb,

végigkatttintgatására (böngészőben a füleket balról jobbra,

piciszünet, aztán újrakezdjük, órák mennek el így, órák) meg

az istenkomplexus kielégítésére, hogy mindent látunk egy-

szerre. Persze hogy gép előtt csökken a termelékenység, én

is itt írom a kéziratot és az Armitage meg éppen itt vil og sár-

gával a képernyő alján, hogy ne olvasnám el, hogy mit ír. És

ez még szerencsés, van, amikor tízszer többen írnak három

külön képernyőn. És mindenki érdekeset ír.

Egészen jó irányba haladunk afelé, hogy ADHD-nemzet, Május közepén

sőt, globális ADHD-takaró legyen az emberi faj Gaia jön ki a Diablo III,

AKKOR pusztít el

anyánkon, mint valami rossz, izgő-mozgó kondom.71 A minden geeket a

hatvanas években persze még nem diagnosztizálták a proaktív széna-fiatalkori figyelemhiányos hiperaktivitást, olyankor ka-nátha az első

pott a gyerek pálinkás kenyeret vagy kicsapták a mezőre három inferno

egy biciklivel és várták, hogy elfáradjon – épeszű ember boss runig.

nem néz ki többet egy gyerekből, akit négybil iárd évnyi evolúció arra kódolt, hogy hatévesen homokcsimbókba tekert bogarat egyen, indián törzsfőnöknek képzelje ma-gát és lehugyozza a békákat, leessen a fáról meg rohan-gáljon körbe-körbe. Vagy elküldték sportgimnasztának.

Ami meg a figyelemhiányosságot il eti, az emberi elme arra van huzalozva, hogy egyszerre csak egy dologra figyeljen, ha meg több dolog van a környékén, akkor a legintenzívebbre. Mi az intenzívebb? Az egyre csak csúsztatott határidejű fordítás, a háttérben sátánian mormogó anyós vagy egy Facebook-oldal, ahol csajok tartanak vizespólóversenyt? Köszönöm. Mehetünk to-vább.

71 Ezért az önmagától mozgó óvszerért mondjuk egészen sok perv fizetne, azért a tudatért meg pláne, hogy a bolygó úgy dug a kozmosszal, hogy ő

benne van az óvszerben, méghogy!

104

Procrastination, bólogatnak erre az angolok, azaz ma-

gyarán ( latinján) eltolom későbbre: az ilyen termelékeny-

ségcsökkenés főként olyan munkahelyeknél figyelhető

meg, ahol a net [alanyi jogon és korlátlanul] és csak ak-

kor kell a rendszergazdának dühösen lecaplatnia a har-

madikról, amikor valaki végre rátalál a Kovi-összesre a

torrenten és ilyenkor féltérdre kényszerül az internet a

kerületben. ( Ha a bankokban nem lenne leszabályzott

net, az összes nő vicces videókat küldözgetne körbe

integető macskákról meg árva afrikai gyerekeket meg-

szégyenítő, hónaljcsiklandozott lajhármakikról. Igen, Tényleg van.

van hónaljuk. ) Az viszont statisztikailag megalapozott tény (mit tény, mi ennek örülünk), hogy a jelentősebb játékok új részeinek megjelenésénél beindul a tömeges szabadságolás, betegszabi, szerelőrekellvárni és a nemaludtamsemmit. Meglátom a Diablo III legújabb trailerét, körbeküldöm a haveroknak a levlistára és meg-

írom nekik, hogy egy hét szabadságot veszek ki, hogy játszani tudjak. Válaszok hatvan másodpercen belül.

[19:47:23] énis

[19:47:35] +1

[19:48:27] kéthét

Ugyanezzel a mechanizmussal lyuksógor a játékfüggés, olyankor el-eltűnik az olvasás, kocsmázás, csajozás, munka, vizsga meg néha a komplett félév, amikor találkozol olyannal, aki rendszerszerűen MMO-zik reggel négy órát, elmegy dolgozni négy órában, hazamegy és játszik nyolcat. Csak megkérdezed tőle, hogy amúgy miért egy törpe kohóba gyárt ércet és miért nem a saját életének megy neki a kurva vakolókanál al, miért nem, miért nem, hetvennyolcas szintű. Önmagával magyarázni valamit persze anomália, de legalább kötözködni nem fogok72. Kína nyilván megoldja ezt – ott probléma, de ott 72 Áldozatot hoztam miattatok, mesélem a diákjaimnak, ahelyett, hogy 105

ekkora népesség mel ett mi nem az, ott bármilyen MMO

szól egy óra elteltével, hogy egészen sokat játszottunk,

takarodjunk a főtérre eljárni a taichi formagyakorlatot,

lapátoljunk szénát meg aludjunk. Ami az eszképizmust

il eti, arra kitérünk a következő fejezetben.

BTTT: Személyiségzavarokat okoz a több netes sze-

mélyiség egyidejű használata.

A [nyuszó] a kujon biztonsági szezámtárulj-passzusa a nő szívéhez,

írja Miles 73 , évek óta több tucat szépség által tökéletesre koptatott Te is lehetsz Mata

pinaszerző marokkő, ez alá kell beírni az aktuális csaj telefonszá-

Hari. Igen. Nemtől

mát, nem kell magyarázkodni más nevek miatt más nevek előtt, függetlenül.

polgáribecsest sem kell megjegyezni. Ilyen egyszerűségi szintre degradálódik minden, ha elhülyülünk a net előtt, akkor meg főként, ha mindezt egyszerre több személyiségen keresztül akarjuk végre-hajtani. Legalább a havi netszámláért cserébe egészen gyors lefolyással átélheted, milyen pszichológiai problémákat élhet át egy kettes-, hármas-vagy többesügynök.

A több személyiség használata amúgy hasznos, senki sem akarja egyértelműen nevesíteni, ha warezol74, niagarányival-arconhugyozós-törpeanálos pornóoldalakra fizet elő75, társkeresőzik76 vagy éppenséggel tár-tisztességes orgyilkosként hatvan méterről nyilat röpítenék a gyerekgyil-kos banditák torkába, leguglizok nektek olyan anyagokat, amiket amúgy nektek kéne megcsinálni magatoknak. Legyetek hálásak. Miattatok nem tudok hamarabb száz órát ölni a Skyrimbe. Egy ember érti a teremben. De ő piszok módon vigyorog.

73 Minden idők legsármosabb magyar leisure-suit-larry bloggere.

74 Magyarország még mindig szürkezóna az il egális letöltések során, letölteni szabad (24 óra után töröljünk), feltölteni viszont nem, az ARTISJUS

legalábbis legutolsó megkérdezésemre még ezt mondta, az oldalukon is ez olvasható, külföldön viszont már olyan szinten terveznek, hogy a G8

az ACTA tervezettel akarja bebiztosítani, hogy átmész a határon, átnézik az iPododat, warez van rajta? Elkobzás, pénzbírság. Meg külföldön Netflix meg hasonlók mel ett nincs is igény rá. Mondjuk Amerikában nincs.

75 Eredetileg “bizonyos preferenciákat kényelmetlenül egyértelművé tevő

pornóoldalakat látogat”, de ez túldiplo.

76 Merthogy az internet tudatalattija azt mondja, hogy a társkeresőzés egyenértékű a free hug mozgalommal, amikor táblával mész az utcán, hogy légyszívesöleljmeg, ami azzal egyenértékű, hogy vagy annyira 106

sasági véleményével el entétes politikai oldalakon uszít.

Ebben a sűrű, fekete, büdös levesben áll meg Andrew

Keen véleménye az amatőrizmus korszakáról, meg az Andrew Keen

és az online

is, amikor konzervatív ötvenesek ráznak botot, hogy amatőrizmus

az internet nem más, mint a névtelen amatőrök or-korszaka

szága. Ilyenkor azért, kezetaszívre, valahol igazuk van:

a végtelen hul ámokon tényleg nemcsak a haverjaink

vannak meg a sokszázezer Sheldon, hanem a suttyó

tajtparasztok is, akik tényleg csak azért regisztrálnak fel

valahova keresztnévszám nicknévvel, hogy beírhassák,

hogy first, second, megbasználak. (Viszont azt legalább

egy jegyzetben tároljuk le, hogy melyik személyiségünk-

nek mi a neve, mi a jelszava, milyen születési dátuma

van, lakóhelye, preferenciája meg kinek mit mondott77.)

A több személyiség használata amúgy hasznos, ha

nem szimultán csináljuk. A zsonglőrködéssel ugyanis szándékos,

az a gond, hogy nem működhet a végtelenségig, előbb-

öntudatos MPD

utóbb úgyis elcsúszol valahol, más nevet mondasz, más emberre emlékszel, más emlék jön fel, kiesik egy hivatkozás, rosszul szólsz, aztán jön a cipősarok. Ha körültekintően akarsz más személyiséget felvenni ( és itt már nem csak arról beszélek, hogy regisztrálok magamnak egy kamu felhasználót egy torrentoldalra, hogy nehogy lekapcsoljanak majd fél év múlva az anyaköny-vezettel), akkor különböző stílusokat kell felvenned, más szavakkal, más véletlenszerű ( haha) helyesírási hibákkal, ékezettel vagy ékezetnélküliséggel, ezekből meg azért már az oktalan tinik is jobban profiloznak, törött vagy, hogy nem kellesz senkinek, vagy szeretethiányos és kapaszkodós vagy csak baszni akarsz vagy nagyon nem tudsz valami miatt összeszedni magadnak senkit még egy éjszakára sem.

77 A személyiségváltás nehézségeit és azokhoz fűzött valóságérzetet jól példázza egy történet: hazai társkeresőn akadok rá egy hölgyre, aki felfed egy egészen izgalmas személyiséget, majd azt mondja, átvertelek, három évvel idősebb vagyok, máshol élek és van egy gyerekem és még szégyel em is, hogy ezt nem mondtam el, most mi van? Mi lenne. Igazat mondtál? Igazat. Számít más?

107

mint a nemzetbiztonságiak, már most is vannak olyan

pszichológiai-gépeléstechnikai publikus szoftverek,

amik statisztika alapján odateszik, hogy saccra hány

éves vagy és milyen kontinensről jössz, mások már

személyiségjegyeket is rádobnak, digitális grafológia,

azt mondanád78, hogy ezek csak számok meg betűk,

közben meg nem is.

Személyiségzavarokat okoz? Nyilvánvaló. A transzpa-self-branding

rencia mindezekkel szemben hatalmas előny, ahogyan az őszinteség meg a nyitott kártyákkal játszás is, amilyen szépen hangzik, annyira készíti magát a WTF, hogy hatalmas sal errel somjon hátba, amikor rájössz, hogy nem tudsz egy helyzetet elhal gatás vagy hazugság nél-kül megoldani. Ha ugyanis mindent egyértelműen csinálsz, nyitottan, korrektül meg felelősséggel, akkor gyakorlatilag nincs mitől tartanod, ha meg van, akkor, nos, jöhet a jolokiából házilag gyártott tömegfegyelmező. A transzparencia az önbrandinggel is remekül működik, SEO-barát jel emvonás. A személyiséghackelésről meg az odaillő fejezetben kaptok többet, ha azonnal akarod fejleszteni a jel emedet, lapozz a 245-es pontra, ha megmaradsz az a rongy ember, ami vagy, lapozz a 93-asra, el enkező esetben dobj három hatoldalú kockával és lapozz vissza arra az oldalra, amit az összeg mutat.

BTTT: Biometrikus home access.

A tested befestendő vászon és a huszonegyedik század elején, megnyugtatlak, már unalmas is 79 . Kevin Warwick brit robotikapro-78 És a plebsnek ezzel már el is adnád. Igen, jól hal ottad. Plebsnek.

79 Hála a kaliforniai és hochnémet pornókultusznak, egészen sokat megláthatsz az emberi szervezet teljesítőképességéről egy ötszáz emberes ma-ratoni rekordbaszás, egy jobb triplaanál meg egy liternyi vizelet-sperma-gyomorsav-hányás megitatása után, úgyhogy szomorúan sóhajtasz fel, amikor valaki azt kéri, hogy kapcsoljátok le a lámpát, ha dugtok. Mindent láttál. Amit meg nem, el tudod képzelni. Amit nem tudsz elképzelni, abból is van pornó. Igen, halakkal. Is.

108

fesszor rendszeresen leakasztja a repülőterek kapuit, annyi érzé-

kelőt, RFID-chipet és fémvégtagot implantáltatott magába az évek

alatt, jobban teljesít lassan, mint egy osztálymegvetéstől életértel-

met nyerő térdigbakancsos gót hollólány halászhálónyi lánccal az

oldalán. Az Ars Electronica cyberművészeti fesztiválon már azzal

nyer a legendás görög képzőművész, Stelarc, hogy harmadik fület

növeszt az alkarján, Pistoriust egyszerűen diszkvalifikálják az olim-

piáról, mert műlábbal jobban futna, mint a tisztességgel doppingoló

megélhetési olimpikonok, a plastic surgery lehetőségeiről meg min-

den koktélpartin kávézómagazinnyi titkot, tippet és sztorit gyűjthe-

tünk be.

test, bőr és személyiség végtelen legója, neongreen

is humanmeat

Átlépni a test biológiai és bio-logikai határain, megta-

gadni a testmódosítást bárhogyan megakadályozó sza-

badalmat, licenszet vagy szerzői jogot, újra feltalálni saját

magunkat, kísérletezni, a matt törzsi antropológia helyett

mangákból, képregényekből, sci-fi filmekből gyártott

csíkokat felszívni mobiltükörről – végtelenül rövid, egy-Lukas Zpira és a

szerű, lényegretörő és izmos Lukas Zpira testművész body hacktivism

2008-as kiáltványa a csak body hacktivismnek nevezett eszméről. A bármitbármivel eszméje itt is működik: a mutáció az evolúcióelmélet és a direktbiológia után a mindennapi testet is waterboardoztatja egy hajszálnyit, a scope pedig korszakok vagy évtizedek helyett hetekre vagy évekre tolódik ki. Újraszülhetjük saját magunkat gazdatest nélkül, a spermium/ovula-tengely helyett a stúdió-vagy laborágy lesz az anyánk, szike, tű vagy présgép az apánk, a családtagjainkat meg kis túlzással élve megválogathatjuk, elv-társakat tudunk magunk köré mágnesezni, ha elég fiatal vagy, a szó egybeírt politikai értelme már vélhetően nem sokat jelent neked.

Duplaébredés történik. Sokunknál. Ahogy a minket körbevevő adathús megtelik élettel, adattal és reláci-

ókkal, úgy látjuk meg, hogy egy olyan világba lépünk bele, amit mi csinálunk meg, de egyelőre vajmi kevés 109

perspektívánk van benne. Ahogy kialakítjuk az új sze-

mélyiségünket, új rituálékra van szükségünk, hogy újra

megtalálhassuk benne magunkat. A tetoválás, piercing,

ön-és másjelölés, im-és transzplantálás rituális techni-

kái szakadékba pöccintik a köznapit, Houdinit szégye-

nítő szökési sebességet biztosítanak a társadalomtól a

fizikai módulások segítségével. A mutáció, a bőrre írt jel,

a bőrbe ütött változás olyan erővel bír, mint a tollal írt pa-

pír, a változás hul ámokat kelt körülöttünk, a folyamatos,

egyre több ember által megindított változás remegő hul-

lámfrontot kelt. A test ezen értelemben véve is alkotási

médium, mentális folyamatokat futtatunk le és eszmé-

ket jelenítünk meg rajta, hasonlóan a divat vászonszerű-

ségéhez, ahogyan a divat maga is metavászon.

A hústest mutációja, az igazi én kialakítása, felszínre ho-

zása és megformálása időt, pénzt, erőfeszítést és áldo-

zatot követel meg, egészen sokat. A bőrét átlátszó ce-

lofánná varázsoló, komplett Bodies-kiál ításanyagként

létező, Lady Gaga klipjeiben is feltűnő Rick Genest, is-Zombie Boy

mertebb nevén Zombie Boy csak egy a rituális törzsi mágiákat előidéző alternatív fenegyerekek előőrséből.

Pedig sokan vannak, igaz, a legtöbbjük még mindig megakadt a Peter Greenaway-féle bőrvászon intimitá-

sánál, aki meg kellően jó sufnituninggal bír, az meg a házilag applikált csiklópiercinggel akad fenn a repülőtéri kapun. Magyarázhatja reggelig, il etve magyarázhatná, ha az egésztestes röntgenképére nem fapfapolnának versenyt a vámosok, estére meg a kép már a neten pö-

rög és jövő hét szerdán megírja a Velvet is, röntgenen vil antott pinát a gót tini címmel, hogy az előírt kattintás is meglegyen.

Kevin Warwick az első ember, aki szerint Capek robotjai meg Óz bádogembere követendő példák, a benne lévő RFID-jeladóval ajtót, lámpát, termosztátot irányít, ő a biometrika ön-és közjelölt messiása, a távolság 110

pedig csak egy pislantás a bolygó elektronikus ideg-Kevin Warwick

rendszerében: az agyához kötött elektródaszendviccsel meghajtott egy Readingben ( ez egy mel éknévből képzett főnév, amúgy meg Anglia) lévő műkezet, amíg ő ezt New Yorkból nézte a neten keresztül. Kiborgizációja ( hivatalos szerveknek ajánlom, ezzel a kulcsszóval is össze lehet kapargatni némi EU-s támogatást) a nagyközönség számára sokkoló, meglepő vagy elgondolkodtató, ha pedig félrepakolom az amúgy tényleg irigylésreméltó pionírságot, egészen unalmas. Az emberi képességeket (tovább)fejlesztő kiegészítők vagy implantátumok szem-

üveg, bot és pacemaker óta már standard nul ás típusú kiborggá teszik a csukamájolajért bul ettájmozó kisnyugdíjasokat a Lehel téri űrkomp sarkán, meg a fogszabály-zós iskoláslányokat a nyugati mekinél, nincs meglepő

abban, hogy magamba tömködök pár dekányi áramkörszendvicset, hogy jobban lássak, más vodkásüveget használ dildó gyanánt ( aztán megosztjuk persze, ha beletörik). Új-Zélandtól Németországig, útlevéltől írisz-olvasó beléptetőrendszerig működik a biometrika, mint állampolgárt egyedileg azonosító fogalomkör, lakásajtón kívül már olyannyira befutott, hogy repülőtéreken nem csupán arcról vagy beléptetőkártyával tudnak azonosítani, hanem távoli felvételekről járásmintáról vagy járástípusról is (gait, mondja erre a szaknyelv). Az új-ságírószakma RFID-chipekről és mobilokba épített NFC

( near field communication)-megoldásokról regél, ezektől lesz a csuklódból bevásárlókosár vagy távirányító, a mobilodból meg bankkártya. Bevezetik az NFC-chipes mobilokat? Felfúrni pár padot meg ülést egy forgalmas buszjáraton, elrejteni bennük egy Androidos mobil al megfejelt NFC-jelvevőt meg jeladót, némi törőkapacitást, behúzni a környéken megforduló összes meglop-ható bankkártyaadatot, megfejni a kártyákat vagy eladni az adatbázist black carding oldalakon, merthogy vannak olyan fórumok, ahol a bankkártyaadataiddal házal-nak üzletszerűen, nyilván nem legális, nyilván egész ma-111

gasan semmi sem az. Meglepődtél? Kérlek, ne: tizenéve

működő iparágról van szó. A mágneskártyás-lehúzós

bankkártyákat például a hangszobrászat hatalmával

lehet megtörni, pofonegyszerűen80. Mindig a pofonegy-

szerű ötletek viszik a bankot. Szó szerint.

BTTT: Jelentős hírszerzői forrásnak számítanak a

katonai blogok.

Wikileaks ér? iWiw ér? Foursquare ér? Már meg sem találom milblog

a Wired archívumában azt a cikket, ami szerint az amerikai had-

(milfblognak

ügy megtiltotta a katonáknak, hogy bevetés előtt (vagy neadjisten olvastad. én is.)

közben) becsekkoljanak Foursquaren, tudatva barátaikkal, rosz-szabb biztonsági beállítások esetén pedig a világgal, hogy éppen melyik szurdokban tárazzák a gyújtóskulót, amivel komplett tálib falvakat égetnek később porrá. Te meg nézed a CNN iReporton, amikor később felveszik kamerafonnal, ahogy szalonnát sütnek rajta.. A hidegháború amúgy még mindig (már megint) tart, csak az information warfare jegyében hírgépezetek tudományos sajtóközleménynek álcázott fél(re)információkat közölnek, mi meg azon csodálkozunk, hogy hogyhogy visszanövesztem a kezem, ha letépi egy rotor, az a szerencsétlen újságíró meg miért fut az alumíniumcső

útjából úgy üvöltve, mintha nyúznák. Persze röhögünk, a tudomány nevében bármit. A nemzetbiztonság meg másik ló. (Az is letépi az ember kezét.)

Az információháború olyan, mint a női lélek, vagy Christopher Nolan álomutazós-kémfilmes Inception je: sosem az van, amit hiszel és legalább két duplacsa-80 A Twitter főmogulja, Jack Dorsey találta ki a mobilra szerelhető kártyalehúzó ötletét: nem kell készpénzzel szenvedni, nem kell aprót meg visszajárót számolgatni, nem kell kiépítési költséggel vesződni: a céges okostelefonon ott van a jackbe dugható műanyagkocka, a vendég lehúzza rajta a mobilját (van jattolási lehetőség is), aztán kész. A Square néven futó ötlettel nyilván okostelefonosítható és számlásítható az utcasarki hasis-és gyorsszopás-alapú közélet is, de ezt még nem cikkezte le a média. Még. Ami vicces, hogy a kártyalehúzó készüléket oda dugod a mobilodon, ahová a fejhal gatót is, úgyhogy ha belegondolsz: egy százdolláros jatt gyakorlatilag egy pár másodperces japánexperimentál mű-

vészfüttyel egyenértékű. Amit lehet rögzíteni. Visszajátszani. Módosítani.

Megcsinálták? Megcsinálták.

112

vart kell beleszámolnod minden mondatba meg in-

dítékba – ha szerencséd van, akkor legalább tisztes

iparosmunkával torkoz le az újkori matahari, mielőtt be-

leál ítaná a tűsarkút az agyadba, jobb esetben a szeme-

den, rosszabb esetben a makkodon keresztül. ( Újabb

összeesküvéselmélet alapját képezi, hogy az angol nyelv

az orgyilkostőrt és a női tűsarkút miért ugyanazzal a szó-

val il eti, persze erre mind a nők, mind az orgyilkosok

kihúzzák magukat sértve, hogy miért, mit miért. )

A milblogok világa nem sokban tér el attól, amikor fel-

csapod a História magazint, csak végre update kato-

nai híreket, félkomoly utalásokat és hosszas hónapok

profilozása és adatgyűjtése után felfejthető sejtése-

ket találsz bennük, kivéve, ha hadászattörténeti vagy

történelembuzi milblogokat találsz. Akkor pont ugyan-

olyan, mintha História magazint olvasnál – komplett lég-

elhárító üteget, meg tankhadosztályt meg már a kilenc-

venes évek végén egypernégyben reklámoztak a Jane’s

Defense Weekly-ben (lifetime ingyenszervízzel, baco-Bacon is a love

nos-óceános wunderbaummal), most meg már hozzá is story.

lehet kommentelni, hogy szerintem nem így volt, elmos-ta az igazi történelmet és az igazságot a győztes fél, utána jön a kommentekben a vita, lottózó? 81

Hírszerzés nehezen lenne infoszivárgás nélkül ( és most eltekintünk attól, hogy részegen fecsegted ki vagy egyesével törték-e vissza az ujjaidat a vallatószobá-

ban), nevetek is azon a híresztelésen, miszerint vannak a magyar rendőrök, a magyar rendőrök feleségei meg az iWiw, a Facebook szegény-magyar-vízzel-főz változata és egyben számos magyar rendőr púpja, mert a feleségek nyilván büszkén kirakják a nyaralási fotókat 81 Ha nem érted, fiatal vagy, ha érted, te is rettegtél már attól, hogy a szer-verteremben titokban kempózó rendszergazda az IP-címed után a bejárati ajtódat rúgja rád azonnal. A digitális és a valódi világ találkozása a baleseti sebészeten.

113

az internetekre, a rendőr meg (amúgy jogosan) dühös,

hogy miért kel ett a teljes családot arcról beazono-

síthatóvá, leüthetővé és elrabolhatóvá tenni. Szorozd

fel ezt Amerikáig, meg a Twitteren a farkát fehérházi

gyakornokokkal serelő Anthony Weinerig (amerikaiul

vínernek ejtik, oh the irony).

BTTT: Eltűnik a VHS. A legtöbb otthonban lesz wifi.

A kormányzati szolgáltatások elektronikusan el-

érhetőek. Az ételcsomagoláson lévő chipek meg-

mondják, hogy meddig fogyasztható még biztonsá-

gosan a kaja.

KÖNYÖRGÖM. Az lenne a szégyen, ha ezek nem történek

volna meg.

BTTT: Star Trek-szerű combadge. Combokra gon-convergence

doltál? Én is.

conundrum

Igen, a sorozatból, amiben mindenki Balatonba fulladt latex bé-

kaember a jövőből, szív felé szerelt V alakú mobiltelefonnal. Hogy a brit futurológusoknak nehezebb legyen, a combadge nem csak kommunikációs eszköz (és mobilunk, már köszönjük, van 1983 óta), hanem univerzális fordítógép, vészjelző, energiaforrás és jeladó is egyben. Kell egy mindenre képes kütyü, amit olyan emberek tartanak a szívük fölött, akiket nem lehet komolyan venni. Apple-rajongók és az iPhone, köszönjük, mehetünk tovább. (És igen, nekem is volt, szép volt, jó volt, elég is volt.) Szép zárás attól, aki fejezeteket írt a Steve Jobs emlékkönyvbe, mondja Miss Toyclouds. I did it for the money Learn to play, mondom én.

iPhone-cukkolás ide vagy oda (nem sok különbsé-

get mutat a tinédzserkor már említett, feloldhatatlan metálos-vagy-diszkós-e-vagy háborúival), a combadge, mint uniformizált eszköz viszonylatában az iPhone viszi a mezőnyt, bármennyire is harapja a piaci részesedéstortát a Google Android. Gyorsan kezelhető, érthető felhasználói felület, kifinomult design, egyszerűség, hatalmas felhasználótábor. Lehetőségekben megug-114

rottuk a csil agos eget (is), egyszerre három világba

beléptetőkártya a telefonod82: ugyanakkor egyedül ma-

radsz a szociális húsháló közepén, ha nem működik,

el opják vagy szabadságra megy a térerő, még ennél

is rosszabb, ha az infobuborékba nem tudsz behajolni,

dönthetsz, hogy Merkúr vagy Papa Legba mutat közép-

ső ujjat, amikor az internet nul át dob, aztán a gyönyö-

rű harmadik persze az, amikor indítod a Google Skyt,

a Gödör mellől felszedett, remegő tányérszemű vidéki

diáklány meg közelebb bújik, amikor hat inch szélesség-

ben mutatod meg neki, hogy az égen fent ott az egy

halmozott Messier, de persze ez nem fontos, válassz

csil agot inkább, ez itt keresztbe hat zoll, de amúgy meg

újrakalibrálható, ha felmentek hozzád.

Lehetőségek. A gondolattal irányított bármi az elkövet-gondolattal

kező ötéves roadmap egyik fontos pontja, az IBM te-irányított telefon

lekürtölte a szenzációéhes kettőkátizenegydecemberi meg a sexting

sajtót azzal, hogy agyolvasó telefon küldi el az üzene-teinket, nézi meg a mailjeinket öt éven belül, azt persze megnézném, amikor a telefon szinkronizált géphangja a gondolataimat árulná el beszélgetőpartnereimnek, hetek alatt kiderülne, ki képes értékelni az őszintesé-

get igazán. (Manapság öt egy százalék alá teszem, az álszent polkorrektséget mindenki jobban díjazza, aztán csodálkozol, hogy miért töredezett körülötted mindenki, életkortól és élethelyzettől függetlenül. Többek kö-

zött.) Ha elhiszem biopunk forrásaim értesüléseit, akkor kísérleti csótányok idegrendszerét is tudom telefonról irányítani (mások ilyenre powerplay-meg sexting-kalandok során szorítkoznak, mennek az SMSek, hogy menj át a túloldalra, dobd a bugyid az újságosstandra, utazz három megállót a metróval, tíz perc múlva meg vegyél egy üveg vizet és borítsd a pólódra, kezdj ki az első fickóval, akinek megakad rajtad a szeme, mit csi-82 Van, aki nem a bal, hanem a jobb zsebében hordja egyáltalán? Van.

115

nálok, a kísérleti szubom idegrendszerét irányítom te-

lefonról, azért hálát adok az istennek, hogy nem egy

csótány IQ-ját kapta vagy nem).

Komolyra fordítva: a stevejobsista-szegénységszépítő-

gallérra fektetett

hatvanas évek scifijében szürreális combadge, a kütyük

jelenjövőista iPhone, a hetvenes évek menő scifi-sorozatának számító Alfa Holdbázis realistább commlock ja is az emberi képesség, akarat és vágy kiteljesítője. Akár akartunk ide kiteljesedni, akár nem, ki-teljesedtünk, a számok törvénye meg a húslavina ennek a malmára hajtja a vizet: a jóléti alsóközéposztálytól felfelé alapkövetelmény a szocmédia, a kiterjesztett való-

ság meg az app. Hetente kapok egymással el entétes ( mindig lobbi-, érdek-vagy multitámogatott) kimutatást vagy vizsgálatot arról, hogy bármi miért jó, egy héttel ké-

sőbb rá, hogy miért rossz, hónapokkal később tűnik fel, hogy gyakorlatilag újságírók, médiatelítettek, yuppiek és az előbb említett alapkövetelményes alsóközéposztály is mind-mind kognitív disszonanciában van tartva, akár felsőbb összeesküvés terve ez, akár csak így hozta össze a kurva univerzum. Jó a combadge, rossz a combadge. Nem tudok két nő közül dönteni, melyik legyen? A tapasztaltabb és hideg szívű barát azt mondja: hagyd ott mindkettőt, majd csak jön egy jobb. Sosem hiszünk a tapasztalt barátnak.

Tökre értékelem, hogy próbálod követni a triplahurkos, amúgy kiábrándítóan józanul írt neurolóugrásaimat.

Neurofun. Neurofunk. Igazából már szó sincs arról, hogy mennyire leszel egyenkatona vagy lehal gatható egy okostelefonnal, lassan ez is civilizációs mérföldkő mint a Cola, felsóhajtasz, amikor gyalogolsz Nepálban, a mo-dernkortól összeaszott, hitért éhező kisistenek, dévák, préták és nyolcvankezű, hatvanmel ű istennők lógnak egy spirituális fonálon rólad, sajnálom, most megtudtad, hogy mindenkinek van egy ilyenje, nem kel ett volna és 116

mindegyik azért könyörög neked, hogy higyj benne egy

kicsit még, te meg meglátod a helyi kiszuperált kantint,

ahol néha világít a kólás neonhirdetés, mert ütik a hát-

só udvarban a dinamónagyit, ha turistát látnak a főutca

végén, felsóhajtasz, hogy jól van, vankóla, ezek szerint

vagyok valahol, fájdalmas sóhajtással szűnik meg a

nyomodban lógó több tucat természetfölötti szentség,

beáldoztad mindent a nyugati fogyasztói kultúra-tudat-

öntudat hármasoltárán. A lehal gathatóságról majd nézz

utána a Carrier IQ botránynak, a kézirat lezárásakor ép-Carrier IQ

pen ott tartunk, hogy a világ mobilgyártói és szolgáltatói rábólintottak arra, hogy a hálózati infrastruktúrát optimalizáló ( lefordítom: kém) szoftvert feltegyék telefonja-ikra, van egy ilyened, valahol egy adatbázisban ott van minden az életedről, amit a telefonodon keresztül csináltál, SMS, MMS, telefonhíváslista, beütött karakterek, minden. Az Apple és a combadge is érintett a sztoriban ( elméletileg az iOS 5-ben már nincs benne, ha ez jelent valamit, de az elmúlt évek tapasztalatai azt mondatják velem, hogy semmi nem jelent semmit, semmilyen magyarázkodás vagy kitérő válasz nem jelent semmit, el-törte a gyereked a tízmil iós vázát, megáll sáros lábbal a nagyszoba közepén, recsegőset fingik és azt mondja, bocsi, körülbelül ilyennel egyenértékű egy céges bocsá-

natkérés, ne legyenek il úzióid).

Figyeld meg jobban a céges elnézéskérések szövegezését, nézd meg a karakterek mögött simára szopott diplomáciát, a politikai korrektséget, a simanyelvűséget, kövesd végig Google Trends-en a botrányok kérészéle-tűségét. A botrány velejárója a lecsengés és legalább ugyanannyira a megfeledkezés (köszönjük, kedves 24-hour news cycle). A média és a társadalom vízfelszíné-

nek látszólagos nyugalmát az emberek feledékenysége, lustasága és érdektelensége adja. Minden társadalmi botrány elül egy idő után, az emberek annyi információt kapnak, hogy lassan kezdenek elfutni egymás mel ett a 117

napok. A Google Calendar megmondja, mit csináltam,

ha beleírtam. A Foursquare megmondja, hol voltam, ha

beleírtam. A Facebook megmondja, mit olvastam, ha

beírtam, mert azt már nem tudom benne visszakövetni,

hogy miket lájkoltam, bár azt nem értem, hogy a világ

800 mil ós önkémszoftverét miért nem tudom könyv-

jelzőnek használni. Juteszembe. Az Onion négyperces

kamu tévéműsorban teríti elénk az alternatív jelent: a CIA

támogatásával nőtte ki magát a Facebook, minek kell az

emberekről információt szerezni, amikor mindenki szí-

vesen kiadja magáról. A Twitter félresikerült CIA-kísérlet

volt, írtak ikszbil ió üzenetet az emberek és egy hasz-

nálható információ nem volt benne Scarlett Johansson

mel eit leszámítva. A Foursquaret az Al-Kaida pénzelte,

hogy bombatámadás előtt jobban lehessen látni a vá-

rosi populációk alakulását. Hehe, nevetek amúgy von-

negutian, ez milyen alternatív. Aztán az arcomra fagy

egy kicsit a mosoly. Nem kicsit.

BTTT: Hajlékonyképernyők és...

fogkefébe hajtott

Persze előfordulhat, hogy csak én érzem azt, hogy a mivanemese

flexiképernyők kicsúsztak a jövőképből. Síkképernyős-orraházivideós-gondolatirányítós lett a jövő, úgyhogy vagy még olcsóbb-könnyebb-jobb (lehetetlen a fogyasztóvágy tripodjának megfelelni) legyen az iPad, vagy tudjak egyszerre pornót nézni és videochatelni, miközben sétálok a főutcán vagy lássam a fejemben a filmet képernyő nélkül. Miért jó akkor a hajlékonyképernyős elektronika? Mert ráfér a fűtéscső-

re, a fogkefére meg a ruhára.

Eltörölhető a médiacsend, színesíthető a lakás, jobban tolható a panelsleppnek a subliminal fogyasztói üzenet, megjelennek a rúdkonténerből kihajtható mobilúj-ságok és -könyvek, amikről vicceket és mémeket ( mit mondok, mit nem mondok, a 9gag mém az új vicc és aztán nem is csodálkozunk, hogy nipponizálódik az agyunk a tartalomfogyasztás kompaktsága miatt) gyár-118

tunk, új kiegészítő-, hordtartó-és ruhacsalád születik.

Miért hordod összetekerve magadon a hajlékonypadet,

becsúsztathatnád pólómintának is ( Video Tattoo néven

fut a nemhajlékonypólós verzió, szánalmas, de legalább

drága). Miért csúsztatnád be pólómintának, amikor len-

ne pólóba integrált mosható, de legalábbis cserélhető

hajlékonyképernyő. Miért kel ene nyolcórában ál nod és

sziamibensegíthetek ezned (ha beperelnek emiatt, ak-

kor legalább kiderült, hogy copyrightolt volt a kifejezés),

amikor megélhetési hirdetőfelület is lehetnél. Miért kel e-

ne ruhába integrálnod a hajlékonyképernyőt, az e-inket,

a bioinket és minden ezekből kicsavarodó technológiát,

amikor te magad is lehetnél hajlékonyképernyő?

83

BTTT: ...videotetoválások.

Onnantól kezdve már hal ucinogéneket sem kell szedned, bőr

alatt mászhat, folyhat, beszélhet bármi (ha rossz leszel, az ön-

tudatodat kiszívják belőled és rátetoválják egy utolsó csöves China Miéville

hátára, Miévil e után szabadon) vagy a reggeli józan ébredés két másodperc alatt válhat bad trippé, amikor rájövünk, hogy a csajunk úgy szakított velünk, hogy a bőrünk alá berakta nagy kontraszttal a Jan Svankmajer-összest, mi meg nézzük, hogy húscubákok lisztezik össze egymást a vénáinkon. Nekem éppenséggel adná egy ilyen bad trip ébredés, de Neildék ezt is elrontották, a biokompatibilis képernyők (akár bőrbe, akár bőr alá integrálva) még nincsenek itt. De közelednek.

Ha intel igens majdnemházőrzőink és Cthulhu távoli le-származottai, a polipok képesek a kromatofór színsej-tekkel megváltoztatni testük fényátengedő vagy -visz-szaverő képességét ( kiábrándítóan egyszerű módon a színét), akkor a mai tudományos és katonai életet nézve 83 Mit kérdeztél, igazi problémák? Hogyan lehet vékonytranzisztorlapot hajlékonyrétegre fixálni? Hogyan gyártod le ezeket költséghatékonyan?

Hogyan hajlékonyítod a készülék többi részét? Cseszheted ugyanis a hajlékonyképernyőt, ha nem hajlik vele a borítás. Amúgy nyilván lesz, költséghatékonyan, valaki majd megcsinálja. Kínában. Nyilván.

119

teljesen magától értetődő, hogy mi is megpróbálkozunk

egy ugyanilyen trükkel, az emberiség mindent utánoz.

( Talán az imádkozó sáskák szex utáni fejleharapásánál

kicsit elgondolkodtak a brit tudósok, hogy ezzel talán

már nem kéne bekerülni a főcímekbe (Japánban meg

nyilván már forog a vonatkozó háromdé-gorepornó).

Lehet, hogy ezért sincs már annyi férfi a bolygón, mert

minden nő harap egyet aktus után (mondom). Ha rossz

aktus után, akkor érthető is lenne, hogy miért tartunk

ott, ahol. Loreena Bobbitt pszichotikus lelke lebegjen

felettetek. Nemtől függetlenül. )

Varrók meg fantasy-írók persze sokkal hamarabb fantá-

I’ve got you under

ziáltak már mozgó tetoválásokról, sámánok meg sokkal my skin,

merthogy szó

hamarabb láttak ilyeneket, mi a történetbe a technikai szerint.

oldaláról 2006-ban csatlakozunk be, amikor a palo altói IMM intézetben a fiatalabbik Robert A. Freitas köhö-

gött fel témábavágó koncepciót: be kell csúsztatni a hám alá egy képernyőt, aminek a fénye pont átvilágít.

A sztori csak ott csúszik, hogy mindehhez hárommil-liárd fénykibocsátó nanorobot kel , amit formába kell rendeznünk, egy darabig nem lesz a csuklónkon a La Linea. ( Osvaldo Cavandoli, te Menő Manóként ismered és valahol szomorú, hogy ez ugrik be a csuklóképernyőkről először.) Hasonlót már szabadalmaztattak 1997-ben is az Interval Research Corporationnél ( ha lenne pénzem, én is szabadalmaztatnék gondolatra alakvál-tó, profi tőzsdespekulátor robotkurvát), aztán az RPI dobta be az újabb ötletet akkor, amikor a vécépapírt is karbonszálas nanocsövekből akarta legyártani a globá-

lis inventortengely: legyen egy nanocsövekkel teleszőtt polimerhártya, azt csúsztassuk be a hám alá ( nem haladtunk sehova öt év alatt, oké), rúddácsavarva csúsz-tatjuk be egy apró vágáson keresztül, aztán azt bőr alatt kihajtjuk, rákötöm a véráramra, működtesse az áramlás a képernyőt, mégiscsak haladtunk. Ez is koncepcióterv.

Más opciók az e-ink beültetésével dolgoznak, vezető

120

mikrocső-elektromágneses mezővel rendező-digitá-

lis tintamátrix triószendviccsel. A trükk ebben a WPAN

nevű rendszer, ami gyakorlatilag (bocs) wifit dob a tes-

ted köré és 2 megabit/sec sebességgel zubog, amivel

egyfelől hazapacsiztuk a bluetooth meg a rádióteches

közvetítést, másfelől meg a csuklómon tárcsázok, olva-

som a feedjeimet és poke ollak meg a ma estéért.

Aztán leültünk beszélgetni, Monsieur Armitage és jó-

magam a fiktív kowlooni szegényszál ás tetejére meg-

inni a csésze arzenikot, a karbonszálas nanocsövek

háromnapos nanofanszőrként meredtek az ujjakon

csomolungmázó minikurvák lábai között, négy lány még

elfér a farkad körül, de ezzel egymil ióan dolgoznak raj-

tad, mikellmég, összenézünk, értjük, a videotetoválás

témája meg szinte azonnal átmegy az intel igens smink intelligens smink,

felé. Lásd, milyen szuggesztív a video előtag, rögtön újkori törzsi arc-fogyasztható tartalomban gondolkodsz ( mi NEM szug-hegek

gesztív?, kérdezik a zárlatosra kísértett videokártyákkal maszturbáló momésok és pollocki rorschachokban gondolkodó képzősök), bezzeg a katonaság meg a triádok végre új értelmet adhatnának a törzsi archegek-nek (mi az az arcseg, kérdezi meg az angolközpontú olvasó, a műveltebbje az arheg latinos változat után kutat az agyában, oh wait), végre lehetne csinálni nekik bőrön belüli taktikai álcázót, a munkásosztály ( és mindenki alattuk) átalakulna átoperáltatható emberi hirdetőosz-loppá ( élve nyúzzák meg, ha van jobb nála), az elit pedig megkapja a méregdrága biochipet, amivel a saját mintáit és színeit jelenítheti meg magán úgy, hogy ezt ott is szintetizálja helyben ( a kettővel rosszabb kereskedelmi változatban csak választható színek és minták vannak, adott időközönként bővülő, limitált, exkluzív, ország-, kultúraés cégspecifikus változatokkal). Végre szó szerint vehetem azt, hogy elsötétült az arca, meg valósággal elzöldült, mondja Arm, mi meg nevetünk, irigységtől sárga, aztán valaki a háztetőről meg azt mondja, hogy 121

nem, meghackelem. Aztán megjeleik a Crank harmin-

cadik része: Jason Statham bőre megüszkösödik, ha

dühös lesz, ha megüszkösödik, felrobban a barátnője,

akit azért megerőszakolnak az orra előtt, hogy legyen

egy csavar. És az időközben zen-nyugalomra tért Aum

Shinrikyo pénzéből forgatják a filmet. Svédcsavar he-

lyett japáncsavar. Én kérek elnézést.

BTTT: Fény-és szagkibocsátó ruhák.

totállumi

A fénykibocsátó ruhák előál ítási bonyolultsága nem sokkal több egy bérházat egy részeg éjszakán oldalbahugyozásnál, fejenként másfél liter, ellenben semmivel sem hasonlítható össze az a robotikus élmény, amikor a fiberoptic szálakból előál ított világító anyagot (számos cég gyárt ilyet, gyakorlatilag mindegyik ugyanarra a technikára épül), kvázi a ruhát, egyenlőségjel magunkat, be kell dugni a kettőhúszba, pont egy kábelhosszig tudsz tipegni félkörben a fal mel ett, közben meg imádkozol, hogy ugye nem aludt el a szigetelést pákázó bangladesi gyereklány tegnap az asztal mellett és nem rá-

zódsz át Darwin-díjjal a másvilágba.(De legalább szépen vo-nulnál ki. Az is valami.)

Fej fej mel ett fut a piacon a LumiGram, Delight Cloth meg a Philips gyártotta LED-alapú LumaLive, ebbe ráadásul vékonyceruzaelemeket is kell tenni, magyar ember már zavarba jön attól, hogy AA meg AAA ( neki ööö, amúgy ebben a sorrendben a ceruzaelem meg a vékonyceruzaelem), a benned élő kezdő háziasszony meg felteszi a kérdést, hogy ezt ugyan mégis hogyan mosod ki, mi van, ha mosásnál megsérül az elem vagy a ruha, kifolyik-e olyankor belőle az áram, hát nyilván ki. A jövő tehát nagyon kézzelfogható, csak víz ne érje, úgyhogy amikor meglátod a legújabb Steve Jackson filmben megtorpanni a vámpírokat meg a nazgulokat a folyóparton, jusson eszedbe a ruhád, amit két hónapig nem tudtál kiszedni a mosógépből, mert mindig meg-baszott az áram, de olyannyira, hogy dupla nelsonba 122

fogott a pavlovi reflex is, azóta nem tudsz fürdeni se.

Welcome to the future. (Kolos barátom szerint az in-

tel igens mosópor ezért intel igens, csak mivel nincsen

hightech ruhánk, ezért nem tudjuk, hogy ezt jelenti a

neve előtt az intel igens előtag. Fair point. )

A szagkibocsátó ruhákat már egész korán megismer-Persze, hogy

hettük a tesiórák meg az edzések alkalmával, az il-feromonköpet.

latkibocsátókat pedig ezek után, amikor lekölniztünk mindent, hogy ne érződjön a tesióra, bár ezt férfiak a mosatlannal ( vagy magukkal) is elég gyakran megcsinálják, úgyhogy kampót Ian Neild orrába. Komolyra a szót, rosszabbfajta James Bond-filmből rángathatták ki azt a Smart Second Skin nevű prototípust, amit 2011

májusában mutattak be a Humanity+ transzhumanista konferencián ( sic!, legközelebb gyártok egy mémet: tíz gömb egy síklapon, mi az, transzhumanista konferencia, ha érted a viccet, írj egy mailt). Az alapötlet szerint a viselkedést meg a tanulást, mint bevésődési folyamatot befolyásolja a hangulat meg a mindset, azokat meg az il atok meg a szagok, mikor éppen mi. Szagok segítségével ébrednénk fel ( szalmiákszesz), aludnánk el ( rohypnolba oltott éter), maradnánk ébren napközben ( pénz, bacon és kávé titkos arányokban elosztott il at-anyagai) és maradnánk nyugodtak vagy éppen nem ké-

selnénk le a főnökünket szomorúan csoffadt csehszlovák iratfűzővel, ha megint mond valami okosat. Szóval a varrások mentén elrejtett kis csövek időzítve köpik az il-latanyagot, visszajelzésként meg biometrikus szenzorok figyelik a testünk reakcióit és szabályoznák, hogy meeting után is egyperctíz alatt tudjuk megfutni a nagymel ű

gyakornokhoz a szintidőt. A sajtóanyag olyat is említ, hogy egy ilyen ruhával az idősebb agyakat is rá lehetne hangolni egy mozzanatra vagy emberre, öreg roko-nokkal érzelemfurkász piaci előnyt szerezni nem nagy truváj, a gyakorlatban azért megnézném az il atruháról szóló CollegeHumoros videókat ( másik opcióként jöhet 123

a standup, a műfajban meghalt minden más), amikor

a mogyoróal ergiás unoka elfelejti tölteni az unokaruhát

és... ó igen, ebből zsékategóriás sci-fi horrort is lehetne

forgatni. Már forgatja is. Uwe. Boll.

Izgalmasnak tartom amúgy a szaglástól meg az áram-

csapástól kicsit elszakadva körbenézni, hogy mi számít

előremutató divatnak a kézirat születése közben, feje-

zetvégnél úgyis könnyebben veszed az offtopicot. Ha

nem, most kondicionál ak rá. (Rosszul.) Algoritmikus A Fashion Video

ruhák! Ilyen néven fut a Pentagon védelmi fejlesztése-Festival

iért felelős DARPA támogatta, nevében is kakukktojás ajánlásával.

DARPAhoodie, a sajtóanyag szerint ( ezt mindig hozzátesszük, újságírók nürnbergi beszéde, olyan mint a

legjobbtudomás) a világ leghatékonyabban gyártott ruhadarabja. ( Mennél egy ázsiai gyárba dolgozni, ahol felnőtt nőknek csak egyetlen célja van tűvel a kezükben: hogyan tudnának még hatékonyabbak lenni, csak hogy legyen valami értelme az életüknek és ne bolonduljanak bele a hétvégenként örömből háromwattos lámpába.) A szabásmintához használt darabok tervezését és öszszeál ítását lebutított katonai algoritmusokkal csinálták (ennek a nagypapájával tervezték az első lopakodót): megadod a tervezőszoftvernek, hogy hány és milyen darabból akarod összeál ítani a terméket, milyen anyagból ( ennek a darabok összevarrásánál van értelme), a szoft meg összemozaikozza a ruhaelemeket úgy, hogy a gyártásnál a lehető legkisebb anyagveszteséggel szá-

molhassunk.84

84 Hasonló tervezési módszereket (Jun Mitani origami-szimulációs algoritmusát) alkalmaztak Issey Miyake 132 .5 kompozíciójánál is. A számoknak mögöttes jelentése is van: miként alakul át az egyetlen darab anyagból készült ruha olyan háromdimenziós formává, amelyet könnyen kiteríthetünk két dimenzióba, értelmét azonban az ötödik dimenzióban nyeri el: azon ál apotban, amikor a ruha hordás közben átlényegül testünkön és kommunikálni kezd. A tervezés során papírból generálják le a ruha 3D

formáját, ha pedig a tervezők elégedettek a végeredménnyel, akkor indul 124

DIY! A gyártsmagad szerves velejárója a ruhagyártás-

nak ( kivéve, ha gombfelvarrásért is aranyoldalazol, az

internetekben, hogy még jobban értsd, ez egy rossz irá-

nyú halmozás), a huszonegyedik századi technológiával

ez viszont teljesen mást jelent. Legjobb példa? Suzanne

Lee: Bio-Couture, avagy biokisképzős hipszterkabátka

nyerssárgára és nyákosra komponálva, már te is legyárt-

hatod az otthoni fürdőkádban ( azért előtte készülj, hogy

újra kell majd csempézned), csak zöldtea kell hozzá,

élesztő meg egy baktériumtenyészet. ( Igen, kollégiumi Kollégiumban

környezetről beszélek. ) Az így készült hajszálvékony hár-bármit bárhol

tyákat egymásra formarétegezve, majd kiszárítva készül bárhogyan.

az a hordanivaló darab, amelyet egresből, répából, cék-lából és széklábból készült festékanyagokkal színezve alakul ki a végleges változat. 3D nyomtatók! – üvöl-ti a Discovery és a Spektrum hétvégi műsora előtt másnapbólgyógyuló nagyvárosi értelmiség. Tavaly mutatott be írd-és-mondd vázcipőt Stockholmban Naim Josefi Melonia és ilyet mai technikákkal te is tudsz85: otthon megtervezed a cipőt, felpróbálod, amikor a nyomtató végre kiköpte magából, ha nem tetszik, a rosszul sikerült torzszülött cipő anyagát is újrahasznosíthatod az újabb verzióhoz ( a második generációs cyberpunk (kép)regények makerei 86 is ugyanezen az ötleten alapulnak). Amire érdemes figyelned: a nagyon kemény anyagú poliamid fotózni jó, de csattogó origamidarut csinál a lábadból meg lábfejedből egyszerre, ha ki akarsz menni benne az utcára, úgyhogy a kényelmes sétaélmény messze van, én meg sosem gondoltam volna, hogy ezt a ruhagyártás újrahasznosított poliészterből.

85 Csak ne legyél olyan, mint a világ legfiatalabb divattervezője, az 1999-es születésű Cecilia Cassini, akit a sorok között és sorok felett is minden magáravaló ember pofoznivalónak tart, Makarenkó hullája azóta hízik, amióta (hatéves korában) ez a szörnyszülött varrni kezdett.

86 Kezdd a Diamond Age meg a Transmetropolitan duóval.

125

a szót egyáltalán leírom valahova. 3D printerrel ruha is

készíthető, Iris van Herpen Crystal ization kollekcióját

érdemes mutogatni a faternak, mielőtt megrángatod a

ruhaujját, hogy adjon pénzt a nyomtatóra.

sideboob fetish

Privacy! Daan Roosegarde a sideboobokat minden irányba dobó pólókhoz képest még minimálabb és sej-telmesebb Intimacy White-járól Bruce Sterling azt nyilatkozta: jó látni, hogy a holland designerek kezei közül olyan technológiai hordelemek kerülnek ki, amik hasonlítanak a ruhákra ( értsd: provokatívak), el enben nem vil ognak és nem sípolnak, mint a gépek ( reggel kávé nélkül csak ennyiből tudod, hogy valami gép-e melletted az ágyban vagy nem) Minél közelebb lép valaki az Intimacy White (vagy későbbi párja, a Black) ruhákba bújt hölgyekhez, a stratégiailag fontos pontokra helyezett elemek elsötétülnek vagy elhomályosulnak. Nemjó.

Bár majd meghackelik ezt is és a buszon okostelefonnal okoznak majd wardrobe malfunctiont a kuncogó tinik a jóseggű milfeknek.

Pókember! Még kevesebbet fed a 2000-es évek elején szabadalmaztatott, a hírekben hel yel-közzel felbukkanó testre sprézhető ruhaanyag, a Fabrican ( tehát a jövő di-vatja a nudizmus és a nyíltszíni orgia, my five cents), ami pont olyan, mint amikor Robert Smith úgy dönt, hogy a Pókembernek most frusztrált napja volt és mi vagyunk a százforintos pornómagazin. Az eredmény amúgy nemcsak festhető, hanem el is távolítható és valószínűleg vissza is vehetjük magunkra – előnye és egyben látható hátránya is, hogy komplexebb ruhaötletet csak vázra lehet felfújni és összességében úgy néz ki, mint II. Erzsébet kreatívan visszaöklendezett, ámbár gyomrából következtethetően öreg vaníliafelfújtjai.

Láthatatlanság! Ha már örültünk annak, hogy végre le-tudhattuk a Harry Potter-filmek fájdalmasan sokáig tartó 126

hadjáratát, enyhe és halk respectet küldhetünk a Grim-

meknek a láthatatlanná tevő köpenyért, majd Susumu

Tachinak is, hogy olyan rosszul, de megpróbálta megva-metaanyag (nem

filozófia, felsó-

lósítani a Tokiói Egyetemen. Az ún. metaanyagok segít-hajthatsz)

ségével lehetséges a fénytörési indexet változtató, tehát gyakorlatilag láthatatlanná tevő ruhák készítése – amíg nincs metaanyag, addig bizony projektorra van szüksé-

günk. Szegény ember vízzel főz, és amíg a nanotechnológia nem bólint rá, addig a gazdag is. A titkosszolgálatok és az elitek tartózkodnak és csendben fütyörészve olajozzák az invisibility cloakkal szerelt tankjuk torony-forgató mechanikáját. Igen, van, igen, (már majdnem) működik.

Ijesztő random! A világ közelgő végét jelenti majd, ha a csajunkpasink pólóján tudunk majd Farmvil ezni, Elizabeth Ful er ötlete meg pont ezt vetíti előre, majd pacsizunk novemberben a majákkal az utolsó nagy be-rúgás előtt. A Life Dress ruhából meg világító mezőkből ál , ha bekapcsolják, a ruha önmagától kezdi el játszani a Conway-féle életjátékot (persze nem önmagától, be kell hozzá kapcsolni), az internetek még nem válaszolták meg, hogy milyen fétis algebraprimitíveket nézni mel eken. Ami azt il eti, boldogabb vagyok enélkül a tu-dás nélkül.

Hazudtam.

127

[03] A JÖVŐ, AMI SOHASE LESZ

(RUE RAGNAROK BLUES)

Ötvennégy világvégét éltem túl. Ebbe nem számol-

tam bele a madárinfluenzát, a kergemarhakórt, a glo-

bális recessziót, a közösségi média pöcegödrévé vált

MySpace oldalracsúszkálós képekkel és animgifes csil-

lagokkal teli lassú elvérzését és azt a szomorú napot világvégék

sem, amikor mindenestül felszámolták a Mátrix MMO-t.

A holnap érdeklődés hiányában elmarad, ilyen póló len-gett minden harmadik alterlányon az emokorszak (és kis túlzással az emósok születése) előtt, sosem gondoltam volna, hogy pont egy neoista játék végét zárjuk le egy ilyennel és tényleg eljátszották benne a világvégét, jött az égből a nagy fekete alapon zöld kód és felzabált mindenkit, ilyen lehet az, amikor a szőrös és kisfaszú programozó rájön, hogy egyszerre kapcsolhatja rá mindenkire a villanyt a negyvenemeletes irodaépületben és rögtön istennek érzi magát. Jel egéből adódóan persze csak kisistennek.

Ha huszonévesként olvasod ezt a fejezetet, akkor kö-

zelebb húzlak magamhoz: közel negyven világvégét bekkeltünk ki. Együtt. És túléltük. Élve. Csak hogy legyen valami, amire többé-kevésbé emlékszel: nem kerültünk vissza egy évszázaddal az időszámításban az évezredforduló első másodpercében ( ez volt a Y2K bug, néztük az ablakból a tömeget, a tömeg meg a telefonját, hogy újra huszadik századot írunk-e vagy huszon-egyediket, a huszonegyedik lett, akkor kezdtünk el igazán inni). Akármennyire küzdött az emberiség, nem lett igaza sem Sir Isaac Newtonnak, sem a teozófia-alapító Helena Blavatskynak, pláne a huszadik század egyik legangolszászabb és egyben legjelentősebb mágikus rendjének, a Hermetic Order of the Golden Dawnnak, sőt, az off-the-shelf nukleáris katasztrófára és katasztrófával zsebhokizó Aum Shinrikyo szektának sem, látod, 128

mi van, amikor túl sok Akirát nézel és ugrik egyet a li-

bidód a nukleárbuboréknál, ez van. Mindannyian 2000

környékére készítették elő a bolygónyi vizeslepedőt, az

eseményhorizont azonban jel egéből adódóan ugyan-

úgy viselkedik, mint bármelyik decensebb csomagnyi

Tarot-kártya: pislákoló intel igenciával pisál rád a kvan-

tumvalószínűség ablakából és tesz arról, hogy a világ

százhetvennel vegye be azt a kanyart, ami egy század-

másodperccel korábban még nem volt ott. ( És nyilván

beveszi, mindig beveszi. )

Il ik azonban száraz, penésztől vadászösztönt és fog-

sort növesztett zsemlét dobnunk Harold Camping rá-

Harold Camping

dióprédikátornak, aki fáradhatatlan kereszteshadjáratot futtat az idő és a világ ragadós hitetlensége el en egy igazi torinói seggrepacsi reményében. A már kilencvenes éveit taposó amerikai eddig hatszor tekézett kör-be a szentlélek eljöveteléről ( a Jehova Tanúi ötször, Hal Lindsey prédikátor gyenge kezdő, ő csak háromszor, Nostradamus meg szomorú okay.jpg arccal kushad le a sarokba) és gond nélkül tolja arrébb az apokalipszis várható dátumát, ha az valamilyen felsőrendűbb spirituális matekegyes miatt nem jön össze. Az amerikai mazochizmus és halálvágy ( Mel Gibson lesz ennek is a prófétája, akárki meglássa) egyetlen igazi haszna eddig az volt, hogy a Jehova Tanúit a négy rontott esély után mindenestül kibumlizták a térítőegyetemről, mentek rektorhoz, mentek dékánhoz, mi túléltünk, azt mondták, ez egy eszkatologikus lottó, 2012 januárja is elmúlt, még mindig élünk, becsöngetni se mernek már sehova, ha mégis mernének, mondd azt nekik az ajtóban, hogy öt rontott jóslás után maximum az áltiskolás kistestvéred piros-kék számolóérméit adod oda nekik. Csak hogy értsék, hol a helyük. ( Kénytelen vagyok az amerikai kereszténységre csípőből rásütni a klinikai mazochizmus látleletét, mondjuk nem is véletlenül merít a keresztény parafernáliából a szadomazo fétisélet. Rövid az út a Cor-129

pus Christitől az ostorig, az erényövekig meg a szögekig.

Sőt, ha már a torinói szóbakerült, a latex búslakodóig. )

Egyszóval látlelet. Lustaság, feledékenység, érdekte-A Ragacs

lenség. Ezek tartják össze a világot és remek védőhá-

lót adnak nekünk a Ragnarökkel szemben. Ha meghalunk, úgyis mindegy. Ha nem halunk meg vagy túléljük a kataklizmát, akkor meg valahogy úgyis lesz. Ha eddig nem volt kataklizma, akkor ittunk és lett. Gondolkodni kel ett róla? Aki a spiritualizmusról beszélt, azt megdobáltuk kővel, aki Dänikenről, az elhal gatott ré-

gészeti eredményekről meg arról a nagy globális ösz-szeesküvésről beszélt, amit évtizedeken át gyűjtögetett újságcikkekből és kinyomtatott, online már nem található blogposztokból lehetett összeál ítani? Azt újfent kővel. Mi lesz, ha mégsem vérzünk el, gyul adunk meg, fagyunk cserenkovkékre, válunk atomhamuvá vagy zombimartalékká (noha ez a legkevésbé valószínű, az interneteken 9gagen jaffázó tinik többsége úgyis fejből tolja a zombiapokalipszis esetén alkalmazandó összes technikát), és nem lényegülünk át intel igens felhővé, bollywoodszexi instantgyurcsókká vagy bardofényű

LSD-habbá 2012. december 21-én? Akkor majd a maják nyakába varrhatjuk az egészet, hogy nem tudtak szá-

molni és legrosszabb esetben majd magyarázkodha-tunk a világ utolsó pil anatára szervezett méretes orgia másnapos és a túléléstől zavarodott tagjainak, hogy ne haragudjatok, hogy úgy kell mostantól élnetek, hogy lát-tátok egymást nemtől függetlenül... tudjátok.

Úgyhogy az van, hogy kettőezerhúszig nem halunk meg, de ha mégis meghalunk, a kiadó duplán visszafi-zeti a könyv árát (ebből még büntetőper lesz 2019-ben, mark my words). Az emberiség azon unatkozó és értelmetlenül létező fele, akiamiamely 2012. december 21-ig datálja az életét, egészen találékony. Ha nem a maják tennék őket macskalapátra, akkor ott van még a Nibiru 130

bolygó vagy az Apophis meteor, amik hirtelen vissza-

nyitják ránk a kozmosz ajtaját, mint Columbo, hogy

csakmégvalamit és hirtelen kapunk egy dragonbal nyi

pofont egy kőgolyótól vagy ott van Terence McKenna, Terence McKenna

aki rosszulszőrös el enkulturális másodginsbergként azt mondta, hogy van egy szoftverem (ez volt a Timewave Zero), ami kiszámolja az emberiség spirituális, technológiai és kulturális ugrásait az I Chingből, pont a maja sikerdátumra esik, milyenvéletlen. Az emberiség másik fele meg legyártja azt a kaviárt a hűtőmben, ami 2014-ig nem jár le meg egyébként is jön a Diablo 4, miért lenne vége a világnak as we know it. Elkámpicsorodva enge-dem el az entrópia kezét a boltban, mint brandnew pesti hatéves, aki kiábrándult a Parlamentből, mert nappali fényben nem olyan szép, mint a képeslapokon, mégsem halunk meg, akkor ideje valami sokéves tervet gyártani a túlélésre.

2020

Legyen ez az év az új álomhatár, gyerekkoromban is az volt, amikor hatsávos autópálya mel ett éltem; az ablak alatt a Ceauscescu-rezsim élőben streamelt ledön-tését követően tankok dübörögtek el, a Juno Reactor acidpatinával fényesen dudorogta el a high energy protons t, de a polcon már ott álltak a Cyberpunk 2020

szerepjáték kötetei tejberizsál agúra hajtott gerincek-kel. Akkor biztos voltam benne, hogy az lesz a műfül, műhaj és cyberspacehackeléshez használatos implant éve, a gitárból is ázsiai jócsajok meg drogok esnek ki tucatjával, óbeszépbecsodás. Most már csak nyolc év választ el, én meg vonogatom a vál am, kapargatom balról, kapargatom jobbról, semmi meglepőt nem olvasok. Újat sem. Majd’ tíz évnyi jóscsúzlizás mutat rá arra, hogy kockázatos medret vájni az időnek. Még csak nem is a kétlyuk-kísérlet kvantummechanikai konklúzi-

ója ( négyká, pacsi) integet oldalról, miszerint a kísérlet megfigyelése alapjaiban változtatja meg a kísérlet lezaj-131

lását és végeredményét, hanem a józanész: ha siette-

ted, címkézed meg ívre hajtod, akkor rövidtávon min-

dennel szemben túl optimisták leszünk, hosszútávon

meg vagy túl konzervatívok. Vagy értelmetlenül hülyék.

Neild szerint az elkövetkező nyolc-tíz évben nem érjük el

a szingularitást ( a posztcyberpunk írók és gondolkodók

legnagyobb szel emi maszturbációját, a gépi elme öntu-

datra ébredését, az emberi és gépi elme összeolvadá-

sát), nem rezgetünk lécet szel emi fejlődés és koncepci-

onális áttörés irányában és az emberiség kollektíve úgy

botorkál majd, mint amikor hányingertől savanyú fej el

matatunk a vaksötétben a vil anykapcsoló után.

like a record baby right round round round

Nemcsak a világvége csúszik persze, hanem a komplett

amerikai jövőkép is kiesett abból a bölcsőből, ahová a

hidegháború ejtette. Mi sem il usztrálja ezt jobban, mint

az amerikai öntudat fényesre polírozott pénisze, a har-Jetpackek és az

mincas években gyökerező87, hátra szerelhető sugárhaj-amerikai jövő

tású repülő. A jetpack olyan, mint Cel dwel er és a többi, hol ywoodi filmajánlók alá komponáló zenész: mindenki ismeri őket, csak éppenséggel nevet nem tud kötni senki hozzájuk. Aki nem az Amazing Stories vagy egy jóval kérészebb életű sci-fi magazin borítójának gömb-fejű, kel emetlenül feszes pilótaruhájához szíjazva látta a jetpacket, annak maradandó emlék lehet a Thunderball képkockáiról (nem is csoda, a film szó szerint elmerül a tengeri alatti jelentekben, bármi megmarad belőle, ami tengerszint felett játszódik), a Lost in Space tévésorozat-87 Egészen pontosan 1928-ban jelenik meg Buck Rogers hátán. Buck Rogers donaldkacsa-és mikiegér-mértékegységekkel mérve is gigantikus amerikai ikon, az ő nevéhez kötjük a világ első scifi-képregényét, az űrutazás és a galaktikus hódítás megtestesítője és bevezetője a tömegek számára és ő dobta be egyszerűsítve azokat a koncepciókat, amiket az amerikai kontinens képtelen volt megérteni Verne vagy H.G. Wells műveiben.

132

ból vagy minden második steampunk képregényből. Az

amerikai (fél)tudományos elit ugyanis ehhez nyúl vissza,

ha sértett ötévesként kell visszamutatni a sokat ígérő,

de semmit sem adó tévéképernyőre, az ezt kísérő where

is my jetpack? pedig ugyanannyira elhangzik Daniel H.

Daniel H. Wilson

Wilson, a Popular Mechanics folyóirat ügyeletes lelkes robotistája szájából, mint amennyire a zseniális Warren El is futurista-képregényíró anarchista és szubverzív főhősétől, Doktor Sleeplesstől is. Persze tegyük hozzá, a jetpack is meglett, nemúgy, meg nemakkor, de a vízhajtásostól kezdve a sugárhajtóműves hátraszárnyig megvan minden, köszönik szépen, te meg megnézed a youtubeon és unottan alttabozol át a napisunára. Nincs itt semmi látnivaló, haza lehet tolni a biciklit.

Ami meg Wilsont il eti, neki köszönhetjük az elmúlt évek egyik legszórakoztatóbb pop-sci, populáris-tudomá-

nyos könyvét – a fenti égrekiáltó, wertheri apám-apám-miért-hagytál-el-minket cím mögött részletes tudomány-és kultúrtörténeti áttekintést ad a fiktív kém-és űrkorszak legszembeszökőbb elemeiről – a zeppelin-től kezdve a halálsugáron, teleportáláson, mestersé-

ges kopoltyún és univerzális fordítógépen keresztül a láthatlanná tevő készülékig és az űrvakációig. Wilson sez, il ene szkeptikusnak maradnunk a nagy ígéretekkel szemben, ugyanis a technológiai lehetőségek annyira izgalmasak, hogy velünk – mint olvasókkal, írókkal, értő és értetlen közönséggel – legjobb meg legrosszabb esetben is elszalad a ló.

Mindezt azért, mert a tudomány hozza azt, amit hoz-nia kel ett, csak a fejlesztések egymásból következnek, nem úgy van az, hogy a Hold meghódítása után rögtön a bőrnyúzó lézer, a nőket vetkőztető reptéri berendezés és a pezsgőhordó, tetszőlegesen sokszor szidalmazha-tó ( de másra gondoltam, te is) robotszolga következik.

A trendeket nagyon is jól előrevetítik a szaklapokban kö-

133

zölt tanulmányok (mert a tudomány ezekben halad elő-

re), elvégre van már röntgenünk, csak nők helyett fegy-

vereket nézünk vele ( az is férfias elfoglaltság, ha meg

nem fegyvereket, akkor meg a röntgenkapun küldik át

a biztonságiak háromszor az intimpiercinges milfeket),

fájdalomsugaras randevúkat már töltöttek fel újságírók a

YouTubera ( vagy ez csak az amerikai hadsereg olcsó, a

kínai haderőt megtévesztő vírusmarketingje volt), az űr-

vakációt pedig 2011ben indította be Richard “huszonöt

éve ugyanolyan sármos vagyok” Branson, a Virgin fő-

embere.

Transformers és a

Nem is csoda mindez, hiszen a játékipar, az animék tudományos pro-

általában 18 évesnél nem idősebb, identitászavaros pagandairodalom

tinédzserek által irányított megarobotjai, az MTV-korszakos Transformers ( aki szerint a Transformers férfias, kérdezze meg nőismerőseit Bumblebee-ről, minden nő

először a párja, aztán Bumblebee miatt kötődik a filmhez, aztán persze lehet, hogy rossz a sorrend) és a Lego Mindstorms instant surikenvető automatái hosszú évekre, ha nem évtizedekre belőtték előre a fiatalok által kö-

vetendő útvonalat, az ezek által megragadott gyermeki naivitás pedig kötelező ahhoz, hogy a tudomány által megfogott fiatalok lelkesen, a “lehetetlen” után száguld-va akarjanak kígyózó űrliftet gyártani a Holdtól a Föld felszínéig. A kérdés már csak az: mi van akkor, ha a popkultúra robottrendjét a tévécsatornák és a játékgyá-

rak nem kulturális, hanem politikai nyomásra tervezték így előre, biztosítva az újabb demográfiai hul ámok igé-

nyeit?

Legalábbis ilyen implicit kosarakat dobál Jason Pontin, a Technology Review főszerkesztője, aki szerint a sci-fi nem más, mint propagandairodalom – az öntudatpénisz jetpacktől a beammeupscotty n keresztül a háztartásba szerelhető, cipőtől (házastársba szerelhetőt olvastál.

mindenki azt olvas) kóláig bármit szintetizáló legyártókig, 134

amiket az angolszászok csak maker ként emlegetnek. A

scifi-fórumokon (is) sokszor feldobott labda, hogy a je-

lenkori zsánerirodalom a K+F szektor jelenéből és érde-

keltségéből extrapolál, a jövő generációi meg kiüresed-

nek, ha az izgalmasabbnál izgalmasabb jövőképeket tíz

éven belül megkapják, aztán hogy mivel kompenzálnak,

azt majd mindenki megtapasztalja a bulvárrovatban,

a bambaszemű kilincsnyalogató japán lányokkal meg

húsz centis faszokra nyomott okkult tetoválásokkal teli

nichepornó tumblreken meg a következő fejezetekben.

Előbb-utóbb feltűnik, hogy a sci-fi vágyképei meg a

mérnöki/fejlesztői/kreatív tőke és biomassza egymást Mindenki mindenkit inspirál

inspirálja körbe ( Uroborosz, daisy chain vagy egyre

erősödő rezonanciába fulladó pozitív feedback, kinek

hogy), ami nem meglepő: a legütősebb jövőkutató, jö-

vőnéző és gondolatébresztő oldalak mögött cyberpunk

és hard edge írók ál nak holdudvaraikkal együtt: Cory

Doctorow, Bruce Sterling, Kevin Kel y, Warren El is, R.U.

Sirius csak azért lett öt, hogy egy kézre megtanulhasd

mantrázni a nevüket. A Neurománc tett arról 1984-ben,

hogy a mai web olyan legyen, amilyen ( és ez a legke-

vesebb, amiről tehet), de az istenkomplexust lehetővé

tevő, omniprezens és omnipotens világháló képét már

Jorge Luis Borges felvázolta 1949-ben ( El Aleph), sőt,

már jóval korábban, 1863-ban Verne is megtette ugyan-Borges és az

ezt ( Paris au XXe siécle), de olyannyira lehangoló ké-

Aleph

pet festett, hogy a kiadó azt kérte, várjanak legalább húsz évet a kiadással, a kéziratra a sors meg akkora folytkövöt nyomott, hogy az első kiadás végül 1994-ben került a könyvesboltokba. Még most is lehangoló.

Az innovációirodalmi kokettálás egészen jól lefedi az évezredfordulós erőviszonyokat: Verne legyártotta évtizedekre előre az európai innovációs katalógust cikornyá-

zott művészi stíl el, Anglia hozzádobta mindehhez a diktatúrát, a borongós gót időt meg az úgyismeghaltok ot, 135

Japán mindeközben az oldalszélen már gyakorlatilag

megnyerte a versenyt és a második kört futja már tel-

jesen egyedül, vad versenyt kopfkinózva a magának

gyártott el enfelekkel, Amerika meg megköszönte mind-

ezt és a világ legrosszabb turistájaként a mindenhon-

nan el opkodott asztalszéli maradékoktól felhízva szalad

mindenki előtt, nem csoda, hogy az írók meg a fejlesz-

tők egymással ujjbáboznak, hogy most mi legyen? na és

most mi legyen? és most szerinted?

Kulturális gráfkövetés van ilyenkor nedves ujjakkal,

semmi kel emetlen nincs ebben, a szupermarketekben Az egyetlen

is kapcsolnak le néha túlbuzgó, többsebességes tur-pontos jóslat

mixokra maszturbáló technofileket, a savanyú szájíz is csak akkor csorog be, ha a prófécia pontosságát néz-zük. Pontosat ugyanis csak egyszer sikerült eddig és azt is csak azért hívjuk sci-finek, mert Sir Arthur C. Clar-ke, a 2001 Űrodüsszeia és HAL szülőatyja írta 1945 októberében ( Extraterrestrial Relays: Can Rocket Stations Give World-Wide Radio Coverage? ) arról, hogy milyen jól be lehetne takarni a bolygót három geostacionárius műholddal, ‘46-ban már a V2-es szuperfegyverrel szaladtak neki a projekttel a nácik, mégis az oroszok való-

sították meg mindezt a Szputnyikkal ‘57-ben. Ami nem csoda, végülis az oroszoknál a hidegben minden sokkal jobban megy. Lássuk meg: elég nagy távlatból nézve előbb-utóbb mindent megvalósítanak, minden korábbi jóslatnak csúfolt ötletbörzét szalagcímezhetünk, az emberek megkattintják, hat (kettő) hír múlva elfelejtik.88

88 Pedig időről időre izgalmas az antik ötletbörzéket túrni: Homérosz gond nélkül dobja oda nekünk Héphaisztosz kovácsisten fémből összetákolt segédeit (és a robotok első irodalmi megjelenését mégis Karel Capek 1911-es R.U.R.-jéhez kötjük), aki meg túrt még Grimm-meséket, az emlékszik a hétmérföldes csizmára, a távbeszélő tükörre, a levágott testrészeket összeforrasztó zsákra (mikor húznak keresztreferenciákat a technológiai innovációk és az Aarne-Thompson mesekatalógus között?), a szanszkrit eposzok óriás űrhajói, a vimanák meg legalább annyira idő-

számítás-metaforák, mint... amennyire mások.

136

Nem halunk meg és tévútra ment az amúgy is megcin-

kelt jövőkép, ez már elég ahhoz, hogy lelohadjunk, a lo-

hadás meg lent is marad, ha Neildék jóslatai a 2khuszas

évekre is tartják a nyolcvan körüli sikerszázalékot, az már

kivájt meder, ennyire kiszámítható az emberi faj? Ennyi-

re. ( APEH-pina-ingyen, mondja az ex-újságíró énem. ) A

kiszámíthatóságot persze nem csak mi szórjuk, hanem

az atemporalitás is, a felszabadító és egyúttal hónaljalól atemporality

mankótlanító időtlenség fogalma is, amit Bruce Sterling médiateoretikus és a Mirrorshades cyberpunk írókö-

zösség egyik tagja szabadított ránk. Elégedetlenek vagyunk a világgal szemben, mint a kilencvenes évek berlini vékony, pirulától és városidzsungelizmustól bionauta technorajongói, legyen minden nagyon szar vagy legyen minden nagyon jó, de lehetőleg azonnal, akkor a Magyar Narancs és ennek jegyében padalattolvasósan mi is azt mondtuk – legalább ennyire vagyunk türelmetlenek. Most már attól annyira, hogy a kollektív crowdsourceolt intelligencia maradványai meg termékei majdnemistenekké, de legalábbis öntudatos trollvoyeurökké tettek minket, az aszinkron kommunikációs platformok széttörték a beszélgetések folyamatait és intenzitását, a történe-lemnek pedig nincsen meghatározó hangja, eltűnt a történelemkönyvek eztörtént je, ezer különböző hang ezer különböző történetet mesél – és ahogy az ezernyi vízcsapfolyáshangból összetett fehér zaj elmossa a lényeget a lehal gatóberendezések elől, úgy mossa ki agyból és fülből egyaránt ezernyi egyéni történelem az igazi múltat. A szkeptikusabbja persze itt mondja, hogy az igazi múltat eddig is csak a győztesek bérenc toll-nokai írták, de most már a bolondok, a paranoidok, az összeesküvéselméletek gyártói, a fontoskodók, az exhi-bicionisták és az unatkozók is történelmet írnak. Kiéle-sítem lassan azt a felhőnek álcázott hordozóra szerelt fogamzásgátló bombát.

Viselkedj úgy, mintha a jövő elmúlt volna, mert elmúlt, tanácsolja Sterling, kiábrándító tanácsot zsemledobva 137

a cyberpunkon és mindenhollétben megkattant fiata-

loknak. A jövőért ne lelkesedj, a múltat ne idolizáld, a

technológiától ne ámulj el és fogadd el, hogy az elkövet-

kező évtizedekről szóló híradások híradások is marad-Csak higgadtan.

(Fásult nemze-

nak. Mindezt a nagyon higgadt mindsetet azért nehéz teknek mondani

megtartani: olyan helyzetben vagyunk, ahol saját korunk mindezt amúgy

kilátásai nagyon keveset jelentenek már számunkra is, nem túl nagy

unottak vagyunk, pikírtek, nem kötődünk semmihez és figyelmeztetés.)

egyre kevesebb olyat dolgot találunk, ami megfoghat-na minket. Az emberiség kollektív tudása persze sehová sem vezet, 2012-ben azért már gondolnád, hogy az összefüggések, okok és okozatok hálója azért nagyon jól felvázolja, hogy mit éri meg és mit nem éri meg csinálni. Dehogyis. Ugyanazt és ugyanúgy csináljuk, ahogy eddig. Csak a farokverést már nemcsak a szemközti házból látják. Ez pontosan annyira volt metafora, mint amennyire annak akarod venni.

Mindezek tükrében a British Telecom Technology Timelinejának 2020-as prognózisa (érthető módon) közhelyes és a sci-fi irodalom alapfelvetésétől bűzlik: abból extrapolálok, ami most van, kihagyom az összes vad ötletet és megpróbálom kitalálni, hova halad tovább a fejlesztői hajlandóság meg a piaci direktíva. Személy szerint fogalmam sincs, hol tartunk majd nyolc (kettő) év múlva, azt viszont fel tudjuk fedni, hogy mindazok a fejlesztések körülbelül hol tartanak most.

A fejlődés mindenesetre lelassult, nyilatkozza Peter Thiel multimil iárdos üzletember és befektető a The New Yorker-nek 2011 novemberének végén, az egy dolog, hogy nem utazunk robotbarátainkkal a Holdra és nincsenek repülő autóink ( mondom, az amerikai mélytudat-nak hatalmas nyitott gerincseb ez a mínusz), de a közjó-

val sem foglalkozunk, a száznegyven karakteres üzengetésre felcserélni a nemzeti álmokat nem volt jó kör.

A scifi is eltörött, ál ítja Thiel, optimista fantasztikumból 138

átmentünk a destruktív polscifibe, a hatvanas-hetvenes

évek óta nem tudunk előrenézni amúgy igazán. Egyet-

értünk? Egyetértünk.

BTTT: A legtöbbet kereső celeb szintetikus.

Chuck Palahniuk skizoid fantáziáitól Ian McDonald brazil

shemale-operákon és neo-kasztrendszereken hízlalt jövő-

regényein keresztül a zenetévék és a sóletszagú délutáni

mosókonyhasarki hírműsorai g, itt fújjuk ki a levegőt fejben,

parkolópénzzel együtt csörög a mogyorótudat a zsebben:

az idoruk a szórakoztatóipar minden felett ál ó vízköpői. A

szintetikus celebek megjelenése, ha úgy veszem, a robotika

szűzlányszűk keresztmetszete, ha máshogy, akkor a popkultú-

ra már régen maga mögött hagyta a grimmista-antropomorf

háziál atok polcra rakható változatait, merthogy valahol azok-

ról van szó.

Egregore nak nevezi a modern okkultizmus azt – házi-

asszonyok gondolatébresztő jobbegyenesmásodpercei

következnek -, amikor emberek összegyűlnek és a közös Egregore meg a

gondolatokból, célokból, eszmékből vagy szándékokból káoszmágia

kialakul valami, ami aztán vissza is hat a mindennapja-ikra. Persze ez spirituális dolog, integet a Wikipedia és a villogó animgifekkel teli mágiaoldalak, megfoghatatlan, megehetetlen, megdughatatlan. Kétlem. ( Egyszer megdugtam egy teljes ország öntudatát egy olyan csoda-akkorddal, amiben sok lecsúszott zenész hitt, de egyik sem találta meg. Nem lettünk sokkal beljebb tőle. ) Egy darabig fejjel lefelé is olvasom a káoszmágiát, hát-ha jobb lesz. Nem jobb. Mikulás csengővel, szánnal, rénszarvassal; a Donald-stúdió plasztikusan creepy, pszichoszexualitást karcolgató, erőszakkal és tág szemekkel operáló házál atai meg a Nyugati pályaudvar-nál körbeál ó és együtt Angry Birdsöző, néha fázósan topogó webisztánolvasók szervezte flashmob, világvé-

ge, húsvétinyúl, vérfarkasok és a parti szel eme, hogy 139

a megacégek önmagukat hergelő öntudatáról és cég-

képéről már ne is beszéljek. Akárhogy nézem, a defi-

níció szerint ezek mind egregore ok, az is, hogy hátha

nem bukok meg, ha elolvasok reggel még egy tételt, az

egész osztály így ment át töriből, aztán nézd meg, mi

lett belőlünk.

Ez forog a fejemben, ahogy egy tizencentis mikiegérrel

szemezek a kirakat túloldaláról, bárgyú egérbaba he-

Így dugják meg a

lyett egy több mint nyolcvan éves ötlet néz velem szem-brandek a

be, amihez több tízmil ió szempár kötött érzéseket meg barátaid agyát.

emlékeket, nem létezik persze, hogyan létezhetne egy sípoló fejű emberegér, mégis a szórakoztatóipar gyár-tósoron tolja a mágiát, egyre növekvő, egyre erősebb ötletés érzésburok szövődik a Disney, a Ghibli, a Lucasfilm, az Animax vagy a DreamWorks karakterei közé, amit valahol mindenki érez, a képzelt barátokra már Jézus óta rásütöttük a kulturális ikon t, a világ tetején meg valaki szekérszámra termeli a pénzt abból, amibe te érzelmeket fektettél. Riasztó, ha így nézem.

Meg az is, hogy az egyiptomi perspektívaábrázolásra hajaz az, hogy a mikiegér füle minden szögből és helyzetből ugyanúgy néz ki, úgyhogy még kisistenesítettünk is egyet ( aligemlékszemrájuk-annyirarégi képzelt barátaink) Bast meg Anubis mel é, szentséggyalázás megvolt, multicultural blasphemy achievement unlocked, futhatunk tovább.

A celebek szintetikussága persze változatosabb, mint egy újalkotmány: a fröccsöntött mosolygó ál atokon és az előző fejezet szendvicsméretű zöldhajú japánlányain kívül ott figyel Max Headroom, a brit cyberpunk tévé-

rokkantó fenegyereke, aki egy élő emberből lett virtual construct, útszéli gazoltatási hasonlattal élve: mintát vettek belőle, aztán úgy meglepődött, hogy úgy maradt, két évad erejéig. Brandon Lee, aki annyira gót a Crow je-leneteiben, hogy egy részükben ott sincs, forgatáson el-140

hunyt, grafikával pótolták. Azóta mindig eszünkbe juthat

a magazinborítók model díváiról, azoknak is photoshop

az egynegyede. Legalább. A hollywoodi megafilmek

státuszával, büdzséjével és sztorijával vetekedő játé-

kokban archűen jelennek meg sztárok: a huszonegye-

dik század legjobb űropera-franchisejának tartott Mass

Effect től a közgazdászok által irigyelve bámult, virtuális

gazdasággal büszkélkedő EVE Online-ig. De akkor sem

ugrott feljebb a kolletkív vérnyomásunk, amikor a Call of

Duty Modern Warfare 3 agyonkúrt elsőnapi eladások-

ban mindenkit, harrypotterestül, csil agokháborújástul,

filmestül, zenéstül, mindenestül. Problem?

A szintetikus meg a virtuális celeb között, akárhogy né-

zem, koncepciószinten nincs sok különbség, gyakorlat-

ban ott lesz majd a pezsgőbontás, amikor majd hónapo-

kig fényesített és polírozott mesterlövészpuskával feste-

nek Rorschachot tetszőleges ál amfő feje mögé a brüsz-

szeli csúcson, a világ felsikolt, az androidtechnikusok

meg a szabadkőművesek meg ötéves, csínyben pácolt

gyerekként kacagnak fel, hogy nem baj, van másik. Per-

sze. Ha ember hal és nem gép ( ez be szép főcím! ), a

felszínpolitika mögött rejlő befektetői érdek úgyis min-Pelevin megírta,

Pelevin ásít.

dig dob egy másik húsbábut, a társadalom tudatalattija meg önfeledt mazochizmusa boldogan böfög egyet.

BTTT: A legtöbb szoftvert gépek írják. Az AI-k diá-

kok és parlamenti képviselők. Az elektronikus életformák alapvető emberi jogokat kapnak.

A kreatív ügynökségek mintáspolós coolságon, szájvíz erősségű kávékon és kokainon kinevelt dolgozói, valamint kistestvéreik, az “együtt szupercsapat vagyunk, a mi ötletünk a világ legmenőbb ötlete” mintán jégensinkózó startuposok tudják, hogy a fenti jóslattal napi szinten jelentkező szakmai anomá-

liát törölnénk el. A konklúziótól mínuszba kerülne az irodai vérgejzírek száma, mivelhogy a megbízóknak sosem kellene kommunikálniuk a programozókkal. Ha (csökevényes életko-141

rod vagy ezekszerint, all-in!, nemstresszes munkaköröd miatt)

sosem találkoztál egyik fajtával sem, a szóbanforgó beszélge-

tés olyan, mintha nul át próbálnál nul ával osztani: a megbízók

sosem képesek megmondani egyértelműen 89 , hogy mit akar-

nak, a programozók pedig jobbfajta amszterdami gombaként

kezelik a logikát, mint olyat, aztán néha ruhástul belefeksze-

nek a száraz kádba és azt mondják: a programkód költészet,

a szépsége alabástrom, aranymetszés bugyog a vére helyén

(persze a baljós barlangként csöpögős hátsó agyban mind-

egyikük sztárdesigner és a társaság gyakran szopott közép-

pontja szeretne lenni).

A legtöbb szoftvert akkor fogják gépek írni, ha értik,

hogy mit is kell az embereknek gyártani. Ha akkor

még lesznek emberek. És kell nekik írni bármit is. Ha

a világvégét kiszedem, az egész prófécia a tragikomi-

kusan mikuláskomolyságú mennyország, a szingu-

laritás körül forog – és ha a szingularitás, az emberi

intel igenciát sarokbaszkanderozó gépi intel igencia Szingularitás,

ha még számít

a mindennapjaink része lesz, nem amiatt fogunk ag-valamit.

gódni, hogy hogyan születnek a szoftverek. De kezdjük a történetet inkább ott, hogy félsz, hogy kevés vagy.

(Persze bármilyen profilozásban megengedhető cold read, hogy önbizalomhiányos vagy, elvégre mindenki tart valamitől.) A műveltség ugyanis pont olyan tabuté-

ma, mint az anyagi háttér, a val ási hovatartozás vagy a szex, könnyen sarokbaszoríthatnak vele, a szingularitás pedig az a jövőkép, ami az összes műveltségedet, IQ-dat, szel emi fölényedet a sarokbatorkoztatja. Te pedig, sad fact, a mesterségesintel igencia-apa-isten komplexummal szemben örök gyerek maradsz. Persze az emberiség úgyis mindig azon rítt, hogy van-e Isten 89 Facebookról idézek, 2011. szeptember 28: „ Ügynökségi briefet olvasok.

A követelmények szerint a szöveg legyen egyszerre rövid, lényegretörő, laza hangvételű gonzó, naiv csaj írta műkörmös, informatív, szórakoztató, humoros és „sexy érzés” is legyen benne. A kívánt x oldalt összefoglaltam egy szóban (ez a legújabb és egyben legrövidebb metacikkem): pina.

Köszöntem, a számlát a szokásos címre továbbítom, tisztelettel. ”

142

vagy sem, hát a szingularitás a lehető legkézzelfogha-

tóbban odafekteti az asztalra a lehető legközelebbi le-

És a freudizmus

gyárthatót.

azért beküldi a

jobbegyenest.

Olyannyira, hogy

Grant Morrison katmandui hasisvíziója, Machiavel i balról.

örökbecsűi, a diktatórikus ideológiák és bármilyen hiva-talban eltöltött félórás várakozás ugyanarról győz meg minket: a kollektív tudat helyett kollektív tudattalanság-ról kéne beszélni ( mit kéne beszélni, az van), az emberek ketrecből szeretik nézni a különlegeset meg az okosat, nemhiába csak egy sámánt választottak maguknak mindig, a többit meg jól agyonverték kövekkel, hogy ne mozogjanak nagyon. Többezer évnyi történelemmel, ahol a tudás tényleg a kiválasztott kevesek sajátja volt, a hátunk mögött, elég nehéz elhinni, hogy megcsináljuk magunknak a saját istenünket, ami jóval okosabb ná-

lunk. Pedig ez lesz (mondom van). Nyilván majd szoftve-reket is fog nekünk gyártani, mert azért le fogjuk butítani annyira, hogy eszébe ne jusson, hogy.

Kicsit magaslesről ebolát köpni a kollektív emberi szellemi kapacitás dorongolása, bár a cloud is csak bölcsességet tárol, intel igenciát nem, a gyerekkori AD&D

sessionök közben sosem esett le igazán, hogy mi a kü-

lönbség a WIS meg az INT között meg miért jó a bölcsesség, ha már intel igencia van, ez is olyan mondat meg koncepció, aminek az életkor kölcsönöz megértést, a szádat evésre használd sem vérigsértés huszoniksz év alatt. Apropó, cloud. Szel emi potenciálkérdés, a potenciál témája pedig pont olyan, mint a klasszikus vicc, megál ni a tükör előtt nászéjszaka után, hát ha öt centivel hosszabb lenne, én lennék a király, hátulról mormogás a párna alól, ha meg öttel rövidebb, akkor meg te lennél a királynő. Az internetnek 24/7 hasmenése van és csak úgy szarja magából az öntudatos amatőröket.

Ezt Andrew Keen mondta, aki vagy öt éve dobta be a web 2.0-tól zsibongó agyú olvasóknak gonzóbarát el-143

képzeléseit az amatőrizmus kultuszáról ( The Cult of the

Amateur, megveszed, elolvasod) vagy bármelyikünk, ha

fél óránál többet tölt bármilyen közösségi oldalon. A sa-

ját bőrünkön tapasztalhatjuk, hogy a kreatív potenciált

veszélyes kapargatni, ugyanis könnyen kiderülhet, hogy

nincs nekünk, meg a nevéből eredendően is ott van,

hogy potenciál, kiderül sithvil ám sebességével, hogy a

legtöbb, amire hivatott vagy, hogy több sajtos chipset

tudjál enni a szombat esti tehetségkutató közben. Nem

túl jó kilátások.

A szingularitás, mesterséges intel igencia és

gépitanulás környékén egyszerre meglepő és elszo-

morító Eliezer Yudkowsky koncepciója, a FAI. A barát-

ságos mesterséges intelligencia papíron nem sokban

különbözik egy tumortól: szimpatizál az emberekkel, friendly AI

minden róla leszakadó al-intel igencia vagy életforma ( hadd ne gyereknek nevezzem) ugyanúgy szimpatizál tovább az emberekkel, megtartja az altruizmust, az együttélést, a szimbiózist, fejleszti magát és lenyomja a helyére pályázó összes egyéb AI-t, el enben a “sima”

AI még rosszabb, mert a kutatók végre rájöttek, hogy egy célorientált mesterséges intel igencia gond nélkül ki rtja az emberiséget, ha az a feladat, hogy gyártsa le a világ legnagyobb kockáját, mondjuk kőolajból, csirké-

ből meg fából, akkor nem kérdez rá, hogy miért, hanem biccent. És megy kockát gyártani. (A FAI-el enzőknek egyébként csak annyit kell kérdezniük, hogy akkor hogyan fejezzük ki a boldogságot egy képletben, még-is, bár ez biztos működhetne, a depressziónál minden egyenlő a nemmel. Vagy a nul ával. Van üres lap a könyv elején meg a végén is, jegyzeteld le oda. Aztán kitalálod a saját matematikai nyelvedet, megírod benne a boldogságot, utolsó tollvonás, rosszul húztad fel a logikát, az esti jó összebújós-nyálasblowjob helyett elviszi egy hurrikán a fél keleti partot. All in the name 144

of science! )90

Egy kalap alá venni diákokat és parlamenti képviselő-

ket meglehetősen fejlett iróniáról tesz tanúbizonyságot,

bár mindkettő zárt helyen ül, néz ki a fejéből, szív, az-

tán felkészül a prezentációra és mond valamit, azt meg

mindenki visszanézi és felvont szemöldökkel mered a

monitorra. Igen, egy visszabutított AI képes lenne erre

is. Főként, hogy még nem is feltétlenül AIról beszélünk,

hanem a valóság bizonyos előre predikálható eleme-

it egyenletekben és függvényekben értelmező, tehát

a környezetet paraméterezetten értékelő szoftverről, a

diákok esetében pedig tanulásra vagy semmittevésre

alkalmas algoritmusokról ( ledobok mindenhova két vég-

telen ciklust, ami közben teljesen irreleváns ingereket

veszek fel a környezetből, egész sok embert leírhatok

így), manapság a mammutcégek már így is döntésho-

zó algoritmusokkal dolgoznak, ennyit az altruista mes-

terséges intel igenciákról. Nem emberbarát filozófusok

fogják megalkotni az első AI-t, nem zen-buddhisták fog-

ják az értékrendszerét és a tudatát kialakítani ( egy fél

oldalas elemzést rövidítek le: a kő egy fraktál, tehát az

univerzum is az, ilyen haszonszinten mozognánk, ha ők Ezt majd

házidolgozatban

vinnék a munkajogot), bár éppenséggel azt sem tudom, fejtsétek ki külön.

hogy a jövőkutatók koktélpartijain milyen titkos jelentése van annak, hogy diák meg parlamenti képviselő.

Alapvető emberi jogok? Elektronikus életformáknak?

Kárbecslő algoritmusok szerint 6-9 mil ió dollár egy emberi élet, a lopott személyiségekkel, jelszavakkal, bankkártyaadatokkal dolgozó feketefórumok egy em-90 Abba azért érdemes belegondolni, hogy egy robotnál teljesen érvénytelen az emberi motivációt leképező Maslow-piramis (baszástól az önkifejezé-

sig, milyen jó, ha ez valakinek egy és ugyanaz) foncsorozott dugószervek nélkül, van-e egyáltalán neme egy mesterséges intelligenciának. Van-e neme a tudatnak test nélkül. És hogy motiválod azt a férfi vagy női intel igenciát, ha nincs teste?

145

beri adatcsomagot kétszámjegyű dollárcentekben mér-

nek fel, akkor most menj ki az erkélyregangrahegyre egy

pohár borral és gondolkodj el a számszerűsített hasz-

nosságodon. Alapvető emberi jogok? Egy mesterséges

intel igenciának joga lenne akkor az élethez ( az, hogy lematekozni az

mi az élet, azt még mindig nem tudjuk definiálni, de ezek emberségességet

szerint nem törölhető ki, ha egyszer ottvan, akkor ottvan, nem tudom, mennyi helyet és számítási kapacitást foglal, lehet, hogy a Google fél szerverparkját ez foglalja le, ki kéne törölni, hogy az emberiség jelentős százada ne várjon fél óráig, amíg megnézi a Gmailjét), nem lehetne kínozni ( a motivációs tényezőjét és a sebezhetőségét sem ismerem, egy mesterséges intelligencia booleanban utazik, ha fuzzy logikában utazik, akkor ha lebegtetem egy döntés lehetséges opcióit, akkor kínozhatom? fe-nyegethetem? lehet egyáltalán egy AIt létbizonytalan-ságban tartani? van egyáltalán olyan értékelési háttere, hogy érzelmi előjelet tegyen a saját nemlétéhez? felfogja a saját nemlétét? ez kel ően értelmezhetetlen előny egy AInál, ezt biztos megkapja), nem lehetne rabszolgaságban tartani ( tehát nem korlátozhatom a szabad akaratában, mi van akkor, ha egy robottestbe át akarja ma-gát pakolni és ki akar menni a sivatagba, kormánytulaj-don csak ne menjen Nebraskába, amikor lekódolok egy mesterséges intel igenciát és berakom a Second Lifeba, akkor az mondjuk egyszerre rabszolgaság meg kínzás is, gyertek trollok, mulassunk), joga lenne az igazságos jogi eljáráshoz ( kétlem, jogismeretes AI összepakolja a világ összes topügyvédjét húgyfoltos nadrágú kezdővé és még a kokainigénye is minimális), beszéd-, gondolat-, öntudat-és vallásszabadság illetné meg ( a világ lázadóin és geekjein kívül senki nem akarná azt, hogy egy mesterséges intelligencia elkezdjen gondolkodni az élet értelmén. vagy igen. igazából fogalmunk sincsen az emberi logikán kívül eső logikáról, hiszen csak ez emberi logika korlátaiban tudunk gondolkodni) és ha az Egyesült Nemzeteknél valaki kellően sokáig lobbizik, akkor 146

az emberi jogok közé bekerül a jövő nemzedékeinek

biztonságbantartása, a szexuális orientáció és nemi

hovatartozás tiszteletbentartása, a szabad keres-

kedés joga, a vízhez való jog, a szaporodáshoz való

jog, valamint az információhoz és a szabad kommu-

nikációhoz való jog. Körülbelül egy hét alatt vissza le-

hetne zavarni az emberiséget a középkorig, amikor az

antennafetisiszta és tudatában androgün mesterséges

intel igencia kicsapja az összes tányérműholdat az űr egy

pontja felé és azt mondja, hogy most rámeditálunk az

Alfacentaurira, mitenergia, nincsszükségedazenergiára,

ottaföld, AZÉAKIMEGMŰVELI, vantestem? nincstestem,

menjélkapálni. Én nevetnék. Mi mind. Aztán éhenhalnánk.

Együtt. Az AI meg konstatálná, hogy hétmil iárd külső

Ezt amúgy

memory dumppal kevesebb, kattogjunk szépen tova, megérdemelnénk.

nincsittsemmilátnivaló.

Mi mind.

BTTT: Smart makeup.

A smart makeup fogalma médiakúlsági feketelyuk: betyárul hangzik, de értelmezhetetlen. (Ezen logika szerint a kvantummechanika, a francia nyelv, a szürrealisták steak alakú többsége és valahol még ez a könyv is ugyanebbe a kategóriába sorolható, de erről majd később.) Nőismerőseim sorra dobnak kérdőjelválaszokat arra a kérdésemre, hogy szerintük mi az okossmink, a Google is vagy a BTTT-t vagy a “frankón kitalált máz” oldalvizét találja csak meg, én meg nem tudok arra gondolni, hogy a szebbik nemnek pontosan elég az, ha ma-gára teszi a kencéket, nem kell azoknak gondolkodnia meg helyzetet jelölnie. Ami meg Ian Neildet il eti: üzenjük neki, hogy EZ azért elég olcsó volt.

Ráadásul meglehetősen pontatlan smartot használni a megnevezésben, mert ezzel Neildék egyszerre háromfé-

le technológiát céloznak meg, a nők meg mindháromra olyan arcot vágnak, amikor veszel nekik robotporszívót, hogy nézd, önmagától takarít és a sarkokból is kiszedi a ganét, ők meg biggyesztik az ajkat, hogy értem hogy 147

vettél hozzá cukikutyafejes matricát is a tetejére de hát

ez nem megy a nappali színéhez. (Tudom, hogy nehéz.)

Szóval, technológiák. Egy: valami attól smart, ha van

benne leolvasható chip vagy adattároló, ha van ilyen

smink, akkor van ennek megfelelő szintű nanotechnoló-

gia is, látod a szememnél ezt a pöttyöt? nem, nem árpa,

ez az Encyclopedia Britannica huszonhat kötete, bekö-

tött nagyfelbontású képekkel meg YouTube videókkal, ez

itt meg bőrhiba, de abba meg belesminkeltem párszáz

terányi pornót, ha unatkoznék. Kettő: egy tárgy attól is le-

het smart, ha többre képes az alaptárgy tulajdonságainál, Nők ezt még nem

akkora közhely, hogy traktorokat toldizok rajta keresztül értették, a férfiak

nekifutásból, de legalább tudom, hogy lesz olyan smink, meg csak

amitől az arcom jobban bírja a fényt vagy láthatatlan lesz, okoskodnak (mindig azt csinálják).

a testem többi része persze nem, de a bikinivonalnak is meg kel ett születnie valahogyan, a sminkvonal se lesz sokkal másabb. Három: ha egy tárgy smart, akkor intel igensebb is, amit első körben úgy fordítok le, hogy a salesek el en mindenki felhúzta a védőköröket, ők meg kétségbeesetten rázzák a ketrecet, hogy hátha kitalálnak valamit, ami még behozhat vásárlókat. Úgyis kitalálnak valamit. Amilyen ostoba az emberiség, még mindig ké-

pes kollektíven megkattintani a spamet, ami rózsaszín iPhonet és tizenöt centivel nagyobb faszt kínál, akár egyszerre is. Én is nyilván minden másnap egymil iomodik júzer vagyok a cheezburgeren. Te is.

Úgyhogy igazából az okossmink olyan, mint Isten: mindenkinek más. Persze ki tudok találni ötleteket: ha már vannak olyan okostelefonos appok, amik a hollétemtől függően ál ítják be, hogy a telefonom milyen hangerőn csörögjön és milyen hálózathoz vagy wifihez csatlakoz-zon, úgy a sminked is dönthet úgy, hogy addig szolid, amíg anyád látja, a temetőkapuk közelébe belőtt smink-színező antennák ( amiknek a licenszdíja persze csak akkor értelmezhető, ha az ál ampolgárok utcai viseletét is lehet pénzbírsághoz vagy halálbüntetéshez kötni) meg 148

monokromizálnak minden sminket a rádiuszban. Vagy

vakolhatsz magadra környezettudatos kencét, ami fi-

gyeli, hogy milyen a napsütés meg a környező levegő

és ahhoz képest lövi be a napkrémfaktort. A kínaipiaci

változat persze olcsóbb, cserébe hirdetéseket dob fel

az arcra vagy homlokra, aztán az esti lemosásnál csont-

hártyáig levisz mindent és csodálkozhatsz, hogy az em-

beri csont milyen szép fehér. Bár az intel igens mosópor

után lehet, hogy elég ostoba vagy ahhoz, hogy elhidd,

hogy az éhbérért dolgozó thai fiúk hónalja alatt gondo-

san préselt mikrorészecskék tartós védelmet biztosí-

tanak az árgus férfiszemek el en. Vadbarack barátném

szerint a szemhéjpúdermatrica, az a smart, kompakt és

nem kell fél óráig sminkelni. Aztán széttárta a kezét és

furcsán nézett rám, a háttérben meg egy fürdőszobá-

ban felejtett zöld rúzs úgy döntött, hogy spontán szin-

gularitással kapcsolatba lép az összes csempe összes

molekulájával, hogy burkolás helyett inkább csináljanak

magukból pop-art képregényt. Aztán csináltak.

És ezt tiszta fejjel

írtam.

BTTT: Az okosbaktériumok elektronikát tartalmaz-nak, netre vannak kötve.

Itt borzasztóan jót nevettünk és megbontottuk a mélyhű-

tő második üveg etilalkoholját a fél balatoni siklóban érlelt blotter mel ől.

Neild szerint saccra nyolc évünk van arra, hogy a miniatürizáció exponenciálisan felsüvítsen a háztetők felé, mi meg atomi szintre térdeltessük az UWB meg wireless technológiákat, merthogy körülbelül ezzel a kettővel tudnánk megoldani a jóslatot. New Scientistes, opcionálisan Egely Györgyös textúrájú, fanyar utóízű

borkóstoló szerint kvantumfizikával, kvantumkémiá-

val és kvantummágiával is meg lehetne oldani, hogy a testemben szambázó baktériumnak webkettes felületről mondhassam meg, hogy mit csináljon a testemben.

149

(Mondjuk a kvantummágiáról fogalmam sincs, de any-

nyira jól hangzó bullshit, hogy kérek is rögtön tíz szá-

zalékot a jutalékból, bárki is viszi napi használatra.) A Kvantummágia!

webkettes felülettel persze szándékosan zavartam be, nincs is szebb káröröm annál, amikor anyád a szomszéd szobából nézi az anyagcserédet a House sokadik epizódja közben, te hányásig zabálod a krétát, hogy ne kel jen bemenned órára, ő meg neoakciójátékot indít a testedben, 1up, quad damage, fél óra alatt kiklikkeli belőled a hányingert meg a lázat, te mészdávidot szarsz következő nap, magad alá nézel, szignózod, meghirde-ted eBayen, ő meg ott áll az ajtóban, hogy fiam, huszonöt százaléknyi sikerjutalék. Mosolygós-kötözködős zárójelként csak annyit, hogy egy működőképes UWB

technológia mérete a legutolsó publikus adatok szerint egy százforintos környékén mozog, mi hátradőlünk és megvárjuk, nyolc év alatt a lelked is összemegy, nemhogy egy jeladó. (Szerintem ezt se gondolták komolyan.) BTTT: Retina-és fogregeneráció. Az emberek saját szöveteikből fognak csereszerveket növeszteni.

Virsli-törvényes vicc megvolt? Ha szereted vagy tiszteled bármelyiket, ne nézd meg, hogyan készülnek. Két és fél év HVG

Online után elmondhatom, hogy ez a hazai hírportálozásnál is ugyanígy megy – persze, jó a fontos tartalom meg a kétszer el enőrzött tények, de ha kicsit csúsztatom a címet, ötször annyian kattintják meg, több kattintás, több befektetői (de legalábbis közvetlenfőnöki) öröm, több pénz. Szavakhoz fejben gyorstársított szorzók, hogy a vak néger hackergyereket hogy tudjuk még hanoitornyozni úgy, hogy harmincezerrel többen kattintsák meg, megoldás: megalázták. Ebben a környezetben rúgja rám az ajtót Réti Pál, a HVG volt főszerkesztője és kérdőjelezi meg a gimnáziumi tudományos alapműveltsége-met, Kovács Október tanárúrnak itt üzenem: megvédtem a mundérja becsületét, alkalomadtán vegyen majd egy igazit.

150

A rétipáli ( az ind mezőgazdasági metakultúrviccet itt

kihagynám) szemforgató felháborodás persze érthe-

tő. A témában született cikk ugyanis azzal a felütéssel

nyit, hogy a regenerációtudor Alan Spievack odamegy

a testvéréhez, akinek levágta a felső ujjpercét egy mo-

dellrepülőgép propellere ( érthető, ha ilyen penge mo-

del eket gyárt, azokat legalább uj azni kel ), azt mondja

neki, Lee, szórd ezt a port a csonka kis ujjadra, szor-

galmasan csak naponta, aztán visszanő, Lee hat hét

múlva boldogan mutat középső ujjat az ég felé, mert-

hogy bizony vissza. Extracel uláris mátrix (ECM) néven ECM

lehet utánaolvasni a lehetőségeknek, a küföldi hírportá-

lokon félévente bukkannak fel a technológia meglétéről regélő, az idő múlásával több részletet persze el nem áruló híradások, a fejlesztés mögött nyilván a DARPA/

Pentagon/gyíkemberek nemzetvédelmi matrjoskája ál , a megkeresett amerikai szakértők csesznek válaszolni, a magyarok meg hangosan kacagnak a telefonba és még egyszer megkérdezik, hogy honnan is telefonálok.

Innen szép győzni. (A szóbanforgó sztoriban az ECMet a disznók húgyhólyagjából nyerték ki, úgyhogy ha úgy írom meg a címet, hogy Disznópisával növesztette visz-sza levágott uj át, az plusz húszezer és bulvárrovatos ke-resztkattintás, de ha mel éteszem, hogy képekkel vagy videó! , akkor rögtön duplázhatom az egész elsőnapos látogatottságot.) A kortárs legóorvostudomány négy kerubja, Spievack, Badylak (bodylock, a wifin pornót torrentező nátha és a hintőporból növesztett extra végtagok után még eb-ből is lehet szakzsargon, jattárfolyamot lásd feljebb a kvantummágiánál), Atala és Shenot túlenergizált egyiptomi vendégmunkás-kommunának tartja a szerv regenerációs hálózatát: bedobjuk az ECM-et, mint munka-felügyelőt, az meg behúzza az őssejteket, növekedésre készteti őket és le is adja az ukázt, hogy mivé váljanak, izomtól idegig bármivé, úgyhogy papíron visszanö-

151

veszthetünk komplett végtagokat, akár lombikban is,

amit majd utólag visszaültethetünk magunkba. Az még

kérdéses, hogy amikor egy tudós azt nyilatkozza, hogy

“sokszor tudományos fantasztikumnak tűnik”, az azt

jelenti-e igazából, hogy “a pénzt felvettük rá, speeden

negyvennyolcórázunk, mint valami világháborús ten-

geralattjárós, aztán összekattingatunk valami önmagát

regeneráló csoffatag szalamandrát a laborban”, persze

az ingatlanhirdetések kifejezéseinek okkult és igazi je-

lentéseiből már van szótárunk, úgyhogy a tudományos

kiadás sem lehet túlzottan messze.

Persze bűzlik, minden bűzlik, kimcsiszagú női hónalj-hidegháborús

ként érződik a médiahidegháború és a katonai-bizton-triplahurkos

kinyerma

ságtechnikai, sokszoros, egymásba fonódó hurkokban megélt fejmozija: nézhetnek majd a kínai meg orosz merevgal érosok, hogy mi igaz vagy nemigaz ebből és majd jelentős fejlesztési pénzeket csoportosíthatnak el jelentősebb céloktól, csak hogy meglássák, visszanöveszti-e a fejetlen csirke a szükséges spiróista kellékeket az udvaron egy félüvegvodkányi-idő alatt. Az emailekre nem válaszoló külföldi professzorok fogalma persze egészen valós, mi sem válaszolunk feltétlenül mindenkinek, aztán azt hazudjuk, hogy elfelejtettük, spamszűrőben van biztos vagy véletlenül archiváltuk, de ott azért nyilván elgondolkodsz, amikor azt nyilatkozza Badylak a Denver Postnak, hogy az ujjatlan katonák örömmel nyúlnak a kísérleti módszerekhez, mert nekik aztán már tökmindegy, armadil ókat is dugnának a saját seggükbe, ha attól visszakapnák a kezüket. Ettől kicsit sarlatános-kecskehipnotizálós-szalamandranézős lesz az egész DARPA-komplexum, meg Spievack is azt ál-lítja egy anyagban, hogy fogalma sincs a tudományos mikénthogyanról, de legalább visszanőtt egy ujjperc, ha az visszanőtt, akár más is visszanőhetne, szádat evésre használd, ismerős az alapkantáta.

152

Ülök a HVG komplexum tetején és a cég ásványvíz Új értelmet

erősségű kávéját kortyolgatom, amitől gyomorfekélyem nyert a szájvíz.

nem, de kreatív feketelyukam annál több lett, két magyar (Megint.)

szakértő persze két teljesen más dolgot ál ít nekem, a kaposváriak szerint elméletileg perszelehetséges, gyakorlatilag viszont pont rásétáltunk a médiagépezet pa-radicsommadár hurijaival szagosított tányéraknájára, porban nem tudsz génkódolt, regenerációra rárepítő

anyagot tárolni. Ami meg ilyen anyag lenne, azt meg nitrogénben tartosítják, úgyhogy ha azt rádkenik, te le-mész Mr. Freezebe, rádszarik egy galamb, te meg el-pattansz pengve, úgyhogy ezt talán ne erőltessük ( amikor pedig azt hal jom, hogy EU-engedélyek hiányában nincsenek emberi kísérletek, azért csendben végigfuttatom a napi eltűnt hajléktalanok listáját. ) Debrecen hajlíthatatlan. Emberekben és kifejlett gerincesekben lehetetlen végtagot vagy annak bármely részét regenerálni. A beszélgetéseket még egyszer visszajátszom fejben, ahogy Grant Heslov 2009-es vígjátékát, az ellenség el en bevethető alternatív technikák kutatásáról szóló The Men Who Stare At Goats ot nézem, Mal eus Maleficarummal és szenteltvízzel szaladgáló amerikai katonákkal, akik a napi lőgyakorlat és edzés mel é reggeli előtt és vacsora után kötelező érvénnyel végzik el a Lesser Banishing Ritual of the Pentagram ot és köpik a planetáris korreszpondenciákat. Far fuckin’ out.

BTTT: Az egyedi genom az orvosi törzslap részét képezi majd.

A gyógyszeripar és a nyugati egészséggépezet világméretű

haiti összeesküvés, vérző fogakkal és felemás maszkkal is nevet Papa Legba a világ kerítésének tetején. A gyógyszeripar maga a voodoo-lobbi, a cél egyébként sem az egészséges, hanem a kel ően beteg és betegen is tartott zombipopuláció, rögtön pályavégi főel enség is lett nagyanyád a gyógyfüve-ivel meg a tűszúrásokkal gyógyító mazokínaiakkal együtt. A social-hullám meg a digitalizáljunk-mindent már az érfaladon 153

kocogtat, az orvosod az eddigi padlóragyógyszerezéseddel a

múlté, a DNS-adatbázis az új medikai aprópénz.

Egyszóval a gyógyfüvek meg a gyógyszerrel-hat-nap-

gyógyszer-nélkül-egy-nap-híján-egy-hét az a másik

csapat, a tudomány (és vele egybeesve a lobbi) új feltö-

rekvő reménysége meg a személyreszabott gyógyszer,

amit csak akkor kaphatsz meg, ha beáldozod a saját

DNS-ed. Nem vesztesz sokat, ha már a magánéleted, a

hivatalos adataid, az ízlésed és a személyiséged is digi-

talizálva van, a genomodat ugyan miért tartogatnád az

érfaladon belül, legyen az is falraszőnyeg egyből meg

nul ából.

2012 előtt még azt írtam volna, hogy a géngraffitiddel

lesz kipárnázva a Google Health. Az egészségügyi Google Health,

nyilvántartó, orvos-és gyógyszerajánló Health oldalvi-23andme

zén úszik be a 23andme: nyálat küldesz, komplett ge-nomot kapsz vissza (a NatGeo már ezt is megcsinálta több mint fél évtizede, ha belegondolsz, az 2007 előtt volt és Genographic Projectnek hívták). Ez is Google-közeli szolgáltatás, úgyhogy egészen elképzelhetetlen, hogy egy adatbázisokkal teledobált szerverparkban ne kombinálódjon a profil, a levelezés, a szociális adat meg hogy mennyire tűnt jó ötletnek évekkel ezelőtt óvszer nélkül megdugni valakit, bétázhatják Mountain Viewban a statisztikai meg a valószínűségi rendszert arra, hogy milyen körülmények között milyen embertípus mikor és hogyan betegszik meg hogyan próbálja meg keresésekből megoldani az egészségügyi problémáit, mennyit és mikor költ gyógyszerre, végtelenlista a lehetőségekből.

Nagyon életszerű, nagyon távoli rendszer nagyon stabil alapokon működő rendszer bétázható ebből. 2012. ja-nuár 1-én megállt a Health, az összeesküvéselméletis osztály rögtön két padsorra oszolhat, hogy mit vagy mit nem értek el, lényeg, hogy a kritikus pontot még nem értük el. Vagy éppen hogy elértük. Ezt majd mindenki 154

magának kibeszéli a sarki kocsmában, ahol évszázadok

óta a lefekvés előtti egy, majd még nyolc feles semlege-

síti az összes egészségügyi problémát. A májnagyob-

bodás kivételével.

Kérdésfüzér. A privacysták mennyire akadnak ki azon,

hogy a génvázad kereskedelmi és technikai szempont-

ból egyszerre került egy szintre a tucatjával másolható A tucatjával

természetesen

pornóképekkel? Mérhetetlenül 91 . Ezeket az orvosi ada-a gigabájttal

tokat hogyan lehet védeni? Szerinted nem lehet, a jog-tetszőlegesen

védők szerint küzdeni kell, az érintett cégek megnyug-felcserélhető

tatnak, hogy nincs third-party felhasználás, a fejed fölött mennyiségjelző.

folyamatosan adják el az adatbázisokat, Afrika gyógy-szerteszt- és sebésztelep, mégis, mire számítottál? Mi-ként lehet ezeket az adatokat használni és felhasználni még? A génadatbázist keverd össze statisztikával, viselkedéspszichológiával meg biokémiával és megvannak a megoldások arra, hogy nagyobb tömegekben (repü-

lőtértől bevásárlócsarnokig és tüntetésig) ki tudj szűrni, szúrni, iktatni egyes embertípusokat. Megjósolni, hogy meddig vagy teljesítőképességed csúcsán, ezt meg bekalkulálni a munkaszerződésedbe, a biztosításodba meg a béredbe. Fél-il egális attraktorokat szerelni fel a szórakozóhelyek elé, hogy csak bizonyos típusú, érdeklődésű, tulajdonságú vagy típusú emberek vegyenek részt, a többiek meneküljenek. Ezt utcákra és városré-

szekre is kiterjesztheted, csak azt kell kitalálni, hogy milyen mellékhatása legyen annak, amikor a szervezeted menekülő üzemmódra vált valami elől. Elvégre is lehet kettőezerhúszban reneszánsza a hányózacskóknak, nincs abban semmi szégyen.

91 Erre csak az eszkimóknak van szavuk, akik kimennek az iglu elé, rámutatnak a sarki fényre és megmutatják, hogy annyira. Kurvamessze van. Na pont annyira.

155

Persze a Big Pharmának ( a gyógyszerlobbinak) nem

elég Európa meg az Echelon fogta angol nyelvterüle-

tek, publikus projekcióik szerint 2020-ra már Ázsiát is

el akarják törni. A világ keleti felének diótörését persze

okosan kell megvalósítani ( ismerjük a gitárosok bármi

profizmus és 9gag szerinti ranglétráját is: amatőr, gya-

korlott, profi, ázsiai, ötéves ázsiai) – ott általánosság-

ban véve a rizs-hal-alga-csípős diéta, az akupunktúra/

akupresszúra, a gyógynövények meg a mindent ( nem

mindenkit, mindent) kungfumesterré tevő chi ( a fa is

arconbasz, ha tiszteletlen vagy az erdőben, csak szól-A Google meg

nék) egészen szükségtelenné teszi a nyugati félteke ál-kicsinálta a

tal megszokott hagyományos egészségügyet addig a háziorvosokat.

pil anatig, amíg nincs szükség sebészi beavatkozásra.

Tizenöt-húsz évvel ezelőtt elképzelhetetlen volt az, hogy nem mész el egy háziorvoshoz ( bár ezt főként az igazolás meg az édességből és ízfokozóból kikevert köptető – mixtura pectoralis, minthacsak a harrypotterből…

– miatt tetted), manapság meg a problémáid nagy ré-

szét megoldhatod gyógyfűvel ( ezt tényleg nem értem, de az egyik meg nem nevezett éj elnappali hálózatban a náthaidény kezdete óta gyömbért lehet szedni, a kínaiak meg ezt javasolják a vidéki feles-betakarózós-izzadósalvás helyett), Scribdről lelopott akupunktúraatlaszokkal meg ditéával, lekapsz egy tankönyvet arról meg a meditációról, végigtúrod Maria Treben gyógynövénytippjeit, az alapvető problémáidat gyakorlatilag lekezelted egy gyógyszertár nélkül ( bár nem, ha a gyógyfüveket onnan szerzed be zacskós formátumban, bár nem, ha a csajod gyógyszertáros, bár nem, ha a gyógyszertárat is magyarázni kel ene, azon sem lepődnék meg).

Elhiszem, hogy az egyedi genom izgalmas adattöm-böt képviselhet egy OpenGraph adatbázisban és amíg a telefonszámunkat megadjuk Facebookon, a bankkártyaadatainkat PayPalen, a preferenciáinkat egy szextárskeresőn, bármilyen privát oldalon a 156

percrepontos születési adatainkat, amiből egy jobban

képzett field astrologist bármikor kiolvassa a gyengesé-

geinket, nem hiszem, hogy problémáznunk kéne amiatt,

hogy feltöltjük a világ mohóságát jelképező webkettőt

adatokkal. Persze ha így veszem, igazából az egész

webkettes-webhármas internet igazából Belzebúb irá-

nyítása alatt áll és a mohóság démonát töltjük fel éppen

információval. Ha információt eszel, mit szarsz? Újság-

cikket, mondja a kiégett újságíró énem és ez így van,

bár innen már csak egy lépés a média és a fogyasztók

emberiszázlábúsítása, de az is megál ja a helyét.

Tekergessük

BTTT: A VR-eszképizmus társadalmi problémát je-csak, mindenből

lent.

lehet társadalmi

A virtuális valóság eszképizmusa nem probléma, az embe-problémát

riség génekbe sütött konstans menekülőhajlama annál in-csinálni.

kább. Az emberi faj történelme a kőbaltás tundrajárástól a Farmvil e-gazdaságok módszeres hegyezgetéséig önmagá-

ban sokévezredes pararoham, ha meg a menekülőhajlam alól kikaparom a humánlustaság fekete körömpiszkát (amivel akkor találkozol, ha körülötted valaki – téged is beleértve –

YouTuberól tanul főzni, biciklit szerelni, energiával gyógyíta-ni, nyakkendőt kötni és öt három két másodperc alatt japán módra pólót hajtogatni), akkor megértheted, miért kerestek rá több tízmil ióan eddig a Googleben arra a kifejezésre, hogy how to make a baby. Mégis, baszhatom a városi geekek büsz-ke eszképizmusát, ha lemegyek vidékre és tüzet kell gyújta-nom meg disznót kell vágnom, nem fogom tudni megcsinálni.

“Én igen” – mondja razz0r és kortyol egyet a söréből, metakommunikatív felkiáltójel az Anker klubban. (Egyes tesztolva-sók szerint ez inkább akkor történt, amikor egy szabadkőmű-

ves páholyban, tényleg!, néztünk videót arról, hogy hogyan készül a disznósajt. Learn to play.) Kilencmil iárd óra megy el évente azzal, hogy a Windows-felhasználók leülnek és pasziánszoznak, mondja Luis Von Ahn, a crowdsourcing egyik istene, testalkatából adódóan egyszerre az L betű legjobb emberi cosplayere 157

és egyetemi professzorsegéd. Procrastination, mondja

erre a művelt angol, eltolom holnapig, mondja a latin, el-

tolom holnapig MEGINT, mondja erre az átlagmagyar, ej,

ráérünk arra még, mondja minden átlagmagyar őse, idő-

elbaszás, mondja anyád, újszerű játékélmény a Solitaire,

mondja a kokainista saleses, aki reggelente zsírosat köp

a fürdőszobatükörbe, hátha visszapattan, megérdemel-

né, úgy érzi. Ha ez megfoghatatlan, a Panama-csator-

na megépítéséhez húszmilió óra kel ett. Ha még így is,

egy átlagos amerikai fiú 8 és 18 éves kora között közel

tízezer órát (9761, egész pontosan) tölt maszturbálás-

sal videojátékokkal92, csaknem annyit, amennyi Malcolm

Gladwell társadalompszichológus szerint kell ahhoz,

hogy izmos képzettséget szerezzünk valamiben. Bármi-Nem, nem fe-

ben. (Fogadtam a világgal, hogy egy hónap alatt meg jeztem be, de újra-tudok tanulni csak a YouTuberól alapfokon hollandul, kezdem. Mondjuk

kiejtéssel, nyelvtannal, szavakkal kompletten. Holland-holnap.

szakosok szerint simán sikerülhet. Az 672 óra.) Minden eszképizmus alapja az, hogy átvetítsük magunkat egy másik térbe, ahol valamiért izgalmasabb, akár fizikailag, akár szel emileg. A talajváltó gazdálkodás miat-ti tundraabajgató ősemberkaraván, a Menlo Park árammágiája, a gőzvasutak, az utazás a mainstream városból az agglomeráció lekoszlott underground partihelyére, a behúzódás az eresz alá (ez számít sok helyen bare minimum nak kisasszonyoknál, ha esik, tesztelheted), a munkahelyi mélytorkos csütörtök utáni italozás, pár oldalnyi lista után pedig gyakorlatilag az egész civilizációnk a cseberből vederbe menekülésre épül, az el-múlt évezredek és évszázadok környezetbeli, földrajzi vagy filozófiai vagy társadalmi menekülései pedig csak egyre könnyebbé váltak. Főként, ami a szel emi ámok-futást il eti. Az eszképista kultúrbélyeget már így is rá-

92 2007, Harris Interactive, tehát a fél évtizedes adatot bőven nettósíthatjuk pluszáfával, meg is van a tízezer, kthxbai 158

ütötték az ábrándozás popkulturális kettőpontnul ájára, a komplett fantasy zsánerre, előtte annak kulturális sokpontnul ájára, a tudatmódosultságra ( a cyberpunkra meg már ránézés nélkül is), amúgy ezt a könyvet is ne-héz anélkül megírni, hogy ne tudatosítanám magamban ezerszer: a huszonegyedik századra már ivarérett generáció olyan szel emi és szórakoztatóipari szabadságban kapcsolhatja ki a stresszt, ami eddig felfoghatatlan volt.

Még most is az.

A menekülőroham, a stílszerű angolos távozás beleszarok-otthagyom ja az emberiség eddigi egyik legnagyobb társadalmi és létkezelési vívmánya, a popkultúra meg két kézzel dobálja magából az alternatív valóságokat, Jim Rossignol játékipari újságíró példá-

ul az ilyen eszképizmusokhoz sorolja gond nélkül a könyveket, filmeket, képregényeket és játékokat is, aki már látott ismerőst félévet halasztani, randit elfelejteni vagy napokig mosdatlanul, büdösen és dolmennyi pizzásdoboz között ikszbokszozni a hollywoodi filmek éves kultúrtermését makk alól kipiszkáló Mass Effect űropera legújabb részével, az pontosan érti, miről beszélek (de ugyanitt említhetnénk Jack Bauert és tisztes családanyákat telefont kikapcsoló, beteget jelentő

crackwhore-rá renderelő 24-et). A filmipar egy ideje sneakybastard módon küszöb alól csúsztatja ki a máshogylétezéses metafilmeket: Wachowskiék Mátrixa mel ett az összes virtuális valóságot dobáló cyberpunk ( tehát, kacsacsőr-halfirony, az összes cyberpunk) arról beszél, hogy máshol élni hogyan könnyebb, jobb és igazából a tudatlanság boldogság, úgyhogy élhetek egy kalitkába dugott, kiszuperált dripfeed hálátlanabbik végén összetört testben, ha fejben meg öt választható erekcióval kergetem a topmodel eket egy kétszer kettes, ajtó nélküli szobában.

159

Az eszképista metafilmek száma egyre nő, a legjobb

az üvöltő bömbölésben gazdag katarzist hozó Ben X,

avagy hogyan kezeli emberi kapcsolatait egy MMO-ban

( Archlord) élő Asperger-szindrómás fiatal, Cannes-ban

három díjat is sepert. Suckerpunch, avagy hogyan

szervírozza Hollywood teljesen a mélyre-menekülök-

a-traumák-elől-a-fejembe drámáját photoxolt női bőr-

rel, Margit-híd méretű katanás szamurájszobrokkal és

egyenruhás dollokkal közhelymélyen. Franklyn, a vik-

toriánus Londont és az apakerülő-passzívagresszív-

kamerábaszuicid szereplőkkel terhelt éppenmostot

keverő független underdog. Big Fish, mert Tim Burton

sem tudja kikerülni, hogy a fejbenképzelgés drámai

világsiker. Mirrormask, mert Neil Gaiman és Dave

McKean magaslabdás LSD-től csöpögő metában nyom-

ja a mágiát: ha elképzelem a másik valóságban, hogy

anyám megggyógyul, akkor átinjekciózom a gyógyult-

ság tényét az igazi valóságba, lásd még minden idők

legel, legel filmcím-félrefordítását a Sejt-et (The Cell Erről többet

ugyebár) ( Morrison így betegíti meg magát az Invisibles az Anarchy for

képregénysorozat írása közben). Avatar, mint reverz the Masses

eszképizmus, de a Google sorsszerűen kidob nekem Invisibles-egy olyat, hogy LARP, Live Avatar Role Playing, ilyen-olvasókönyvben.

kor kimegyünk a rétre kékre-zöldre festve és eljátsszuk, hogy olyan lények vagyunk, akiknek a tudatát meg lehet lovagolni. Legalább ennyire eszképista az igazi LARP, ami Live Action Role Playing, abban meg nem az asztalnál szerepjátszok és dobok tűzlabdát, hanem kiöl-tözök játszósba, megfogom a homlokod, azt kiáltom, hogy tűzlabda, te meg úgy teszel, mintha bandita lennél és éppen üszkösödönél. ( Lehet, hogy amúgy tényleg. ) A LARP felől is megközelíthetjük a cosplay t, a japán karakterjátszás csúcsát, a legitim fétiskultúra legjobb randevúját a mainstream játékkultúrával: kiöltözni kedvenc karakterednek képregényből, filmből, mangából, animéből, játékból, bármiből, ha jó nő vagy, megy a limitált-exkluzív képgaléria az erre specializált pornóolda-160

lakra, csak hogy megélhess az álmaidból (legalább azt

megadta nekünk a globalizáció, hogy már mindenki ne-

vet azon a mondaton, hogy ne aggódj, ez külföldre megy,

itthon a családod ezt nem látja majd), az eszképizmus

meg tombol a találkozókon, con, mondjuk mi, pina? kér-

dezi erre a francia, többszáz tini tombol, amikor harminc

másodpercig megjelenik a hófehér sarki farkas képé-

ben Amaterasu ( tizenéves tinilány a zséedik kerület szé-

léről) és pukedlizik kettőt, beszégyell a sarokba, aztán

megtapsolják. Ilyenkor azért várom, hogy lejöj ön vala-

melyik istenség a hegyről és nyakonbassza egy szent

szívlapáttal…az emberiséget. A VR-eszképizmus meg

akkor jelent majd igazán problémát, amikor a virtuális

valóságban valósághű szexet kapsz majd, na akkor lesz Mert most nem

majd igazán bűnszövetkezet a mostani warezkultúrából.

az, mi?

BTTT: Filmek, ahol eldönthetjük, hogy melyik szí-

nész melyik szerepben legyen.

Valami nem tetszik az Anonnak, a 4channek, a LulzSecnek, a névtelen tömegeknek, a boardnak, a darknetnek, a scenenek, a trol hajcsároknak, az internetek lüktető, lol-és ingerhajhász neuronjaiból összeállt entitásnak, előveszik a LOIC/HOIC

orbitális pályáról támadó basebal ütőit és megál ítják a társadalmi/kulturális mocorgást. Amikor a Neurománc főszerepére még Hayden Christensent rebesgették a netek forrásai, akkor elindult a csendes, erővel hömpölygő botrány és sok tízezren mondtuk egyszerre, hogy a ficsúr maradjon a lává-

ban inkább, Darth Vaderként legalább az arcát nem láttuk.

Aztán Christensen megint eltűnt. Hetekig megmaradt az il-lúziónk, hogy a hőbörgésünk hozzájárult egy megafilm minő-

ségjavulásához. A jóslat egyébként tökéletesen ál , ha nem társadalmi oldalról próbálom meglökni az odaragasztott Ming-korabeli vázát.

Mocap, synthespian, lipsync. Egybemosódnak a blockbuster játékok a hollywoodi filmekkel. Heavy Rain, L.A. Noire, Mass Effect, Indigo Prophecy, Grand Theft 161

Auto. Újra megjelenik a fontossági lista közepén a nar-

ratíva, a történet, a szövevényesség, az üzenet, az ál-

dozat, a felelősségvál alás. Ha teszek valamit, legyen

konklúziója és következménye, érezzem magamon, kö-

rülöttem, a világon. Hadd tegyem bele a saját arcomat

és a testemet a játékba. Nézzen ki úgy, ahogy én aka-

rom, nézzen ki úgy, ahogy én. A játékipar érzi az egy-

re növekvő igényt az immerzióra, a drámára, az igazi

történésekre. A Battlefield-Modern Warfare-Call of Duty

háromszög jól fedi a sorszolgálattól irtózó, de fegyve-

rért péniszirigy babzsákkommandósok körletét, de a

Skyrim lett a világ eddigi leggyorsabban fogyó játéka, a

Mass Effect a huszonegyedik század új űroperája és a

Heavy Rain/Fahrenheit/Indigo Prophecy az új interaktív

film. Az interaktív filmnek csúfolt nevezett zsáner kez-

detben a Steve Jackson-Ian Livingstone-féle lapozgatós

kalandjátékkockázat könyvek videós megfelelője volt,

aztán fejlődött a játékipar két generációt felfelé és ak-

kor már 3D karakterekkel lehetett eljátszani bármit, ott is

kalandjátékkockázatról beszélünk, csak ott a dialógust

meg a történetet kel ett megírni előre.

motion capture

A Matrix:Reloaded nyolcvansmithügynökös burly brawl ja vagy a Crow-ban parkourozó CG-Brandon-Lee már leásta a tudatunkig, hogy kellően jó technika meg motion capture alapozás birtokában nincs lehetetlen és nem eléggé valószerű93, csak a sávszélesség meg a tárhely szab határt egy színész, ál amfő, politikus, közszereplő digitális másának. Abban a pil anatban, hogy a motion capture gépek rögzítették egy közszereplő tízperces beszédének metakommunikatív elemeit, mozgását és mimikáját, ráhúzható a tízperces vázra 93 Az Image Metrics 2008-as mocappelt Emilyje az élő példa arra, hogy négy éve is félelmetesen élethű karaktereket tudtak CGzni, eddig a fő

problémát a színészek haja és szeme jelentette, most már csak a szemek élethűségével van a legfőbb baj. Faceware, PortableYou, Light Stage, Janimatronic. Lehet menni Googlezni.

162

az angolai takarítótól az amerikai elnökig bárki, feltéve,

ha arról csináltak egy digitális kópiát. ( Pelevin itt teszi

fel a kérdést, hogy mi zajlik az elmúlt évtizedek tévében

közvetített politikai beszédeivel és vitáival, én pedig

azt, hogy egy közszereplőről vagy neadjisten államel-

nökről digitális más készül, mocappel, arctextúrával,

(köz)hangulatokhoz hangolt gesztusokkal és mimikával,

hangképlettel és miegyébbel együtt, afelett kinek mi-

lyen joga van? Hágában sosem mondták ki, hogy a ró-

lam készült másolat az enyém, de szuverén joga sincs

maga felett, hiszen nem él, akkor a gyártócég, a digitá-

lismásolást engedélyező cég, az állam vagy annak ár-

nyékszervei a haszon-, tulajdon-és birtokjogélvezők? )

Innentől kezdve az, hogy nem Vincent Cassel a főhős Azért lehetőleg ne

és Tchéky Karyo az antitézise egy filmben, hanem for-legyen fordítva.

dítva, az szerződés és tárhely kérdése, ugyanarról a filmről, de két különböző renderről beszélünk. Ha há-

rom szereplőt akarok tetszőlegesen felcserélni, akkor az nyolc különféle variáció. Még jobban tárhely kérdé-

se az egész. Kivéve, ha valós időben leszámolt animációról beszélünk, de akkor meg más platformot kel találnunk a DVD helyett, ami ma már…naugye. A vé-

gén megint az a probléma, mint ami kétszáz éve volt a könyvnyomtatásnál: van-e elég papírunk, hogy ráférjen minden. ( Meg ha már nem kell az allűrökben bővelkedő

színészekkel dolgozni – elég egyszer kiképezni, aztán vagy gödörbe lehet lőni vagy el lehet küldeni Kínába

-, akkor már csak a gépek előtt ülő grafikusoknak meg animátoroknak kell szotyit, kokaint meg kurvát venni.

Innentől kezdve aztán – ha már mindenkinek van aktív kontaktlencséje -, villámjézust lehet csinálni bármelyik celebből, odavetítem a tér közepére tíz másodpercre bármelyik celebet, aki utána beszáll egy kocsiba és el-hajt, ez is egy negyvenmillió dolláros kampány része az új lemezhez. Hogy az Equilibrium Fatherját most ne is emlegessük. ) 163

A szuverén digitális színész ( ADA, autonomous digital

actor, mondják a szakcikk) fogalma megint a mester-

séges intel igencia kérdéskörébe tartozik, mint oly sok

minden a 2010-es évek brit jóslatai között. A digitális

színész témaköre, felvetései és problémái sokrétűek

és összetettek ( nézz meg egy rossz színészt és rögtön

megérted, miről beszélek): tudnia kel , hogy hogyan

használja az arcát, a hangját, a testét a szerep jobb ki-

teljesítése érdekében és hogyan értelmezze a szöveg-

könyvet, a szövegkönyvből a szerepét és azt az ezernyi

(meta)információt, amiből jobban megértheti a karakte-

rét. Amúgy nemcsak tudnia kel , hanem tanulnia is és fo-machine learning

lyamatosan képeznie is magát, ami a machine learning meg a tanulóhálózatok és tanulóalgoritmusok ketrecét is alaposan rezgeti. Hogy mindezt tovább árnyaljam: a huszadik századi színészi irányzatok és elvek a digitális színészek alkotásában legalább annyira segítenek, mint amennyire bonyolítanak. Sztanyiszlavszkij például olyanokat posztulált, hogy érzelmek nélkül nem természetes a játék, a túljátszást kerülni kel , valamint be kell dobni az improvizációt, ha a környezet vagy a többi színész hirtelen azt követeli meg, a hihetőség és a hitelesség ugyanis alapvető fontosságú. Strasberg azt mondja, hogy a teljes átélés jegyében a színésznek fel kell tudnia idéznie mind az öt érzékszervének emlékeit, az érzelmi memóriának a színész múltjából kell építkeznie, a karakter megformálására pedig fizikailag és pszichológiailag legalább olyannyira fel kell készülnie. Sanford Meisner mindezek után még feljebb csavarja a hangerőt, amin az AI-kóderek üvölthetnek: a képzelet szerinte megbízhatóbb forrás az érzékmemóriánál és ahhoz kéne visz-szanyúlni. Üvöltsenek csak. Tényleg így van. ( Adleristák előnyben: a színházi performansz a való életben megfi-gyelt minták visszaadása, a gép szalutál, csinálja. ) A szövegkönyvelemzésnél borul minden. Egy valamire-való színész, csak hogy írjak egy hosszú bevásárlólistát, 164

egy script átolvasásakor kielemzi a cselekményt, a hát-

tértörténetet, a körülményeket, a karaktereket, a dinami-

kát

94, referenciákat95 és a dialógusokat96. Többek között.

Maradjunk meg a szingularitástalan világban a blurayre

fényhegesztett lapozgatós filmnél.

BTTT: AR overlayek a boltokban. Aktív kontaktlen-Még több

augmented

csék. Agyi állapotokat befolyásoló készülékekkel reality.

elkövetett utcai rablások. Érzelmek megváltoztatá-

sára használható készülékek.

Új jelentéssel gazdagodnak régi kifejezések. Átlátta a helyzetet. Jó szeme van hozzá. Elveszett a fejében. A lustaság lakmuszpapírja lesz visszanyúlni négymil iárd évnyi evolúció felhalmozott eredményéhez, ha elmegy az internet, a lefedettség meg a sávszélesség. Felgyorsul a fogyasztási-, feldolgozási-és reakcióidő, luxusszámba megy a várakozás és az ingerek lassabb kiélvezése. Megjelennek a kétirányú aktív kontaktlencsék, amik nem csak lejátszani, hanem felvenni is képesek az agyi folyamatokat. A virtuális valóság a szemün-kön lesz, bár még nem a fejünkben. De ha tekersz egyet a val ásokon meg a néphiten, gyakorlatilag az is virtuális való-

ság, innentől kezdve minden működő világleíró modell virtu-

ális valóság, a könyvek is azok, ha elég jól beleéled magad, a traumakezelés is, ha mélyre kell szaladnod, miközben.

94 A szereplők mikor lépnek ki/be jelenetekbe? Milyen a történet progresz-sziója? És a darabolhatósága, feloszthatósága? Milyen tempóban, milyen részletezéssel jelennek meg a karaktereket jellemző információk, érzelmi feszültségek és változások?

95 Mit jelent a cím? Mit jelentenek a monológok, a szóképek, az al úziók? Milyen ismétlődő helyzetek vannak? És intellektuális konfliktusok? Milyen szimbolika jelenik meg a darabban? Hogyan befolyásolja az egész törté-

net a darab színpadravitelét, annak technikai megoldásait? Van narrátor?

Vagy kórus?

96 Milyen szavak szerepelnek az egyes dialógusokban vagy megszólalásokban? Absztrakt, konkrét, hivatalos, informális, szleng vagy szakzsargon?

Hosszú mondatok vannak? És milyen típusúak? Hogyan kötődnek egymáshoz a fő megszólalások? Versben vagy prózában van egyáltalán írva?

Mi a meghúzódó üzenet?

165

Az augmented valóság nem sokban különbözik a pu-

bertáskor utáni hatvan évtől: csak a penetráció számít

meg hogy mennyi látszik. A jelenlokatívának nem sok

kell ahhoz, hogy a boltok kitáguljanak, csak legyen más-

fél generációval okosabb az okostelefon, legyen elér-

hetőbb az internet és gyártson valaki végre egy olyan

mobilböngészőt (vagy platformot), amivel könnyen

rálátok a kedvenc fűnyíróm mel etti odakiterjesztett

gondolatbuborékra, benne az ötcsil agos Amazonos

fizetettszopással, gondosan kihagyva a típushibákat

meg a szaftos kisbetűs részt. (Layar, Wikitude, Junaio,

persze, de mindegyikből hiányzik a webhármas sze-

mantikus kombináltfogó. Még.) Pont ilyen fűnyírónéző

active lens

platform az aktív kontaktlencse, tavaly évvégén meg piros filccel karikázták be a testmódosítók a hetet, amikor körbeseperte az interneteket a nyúlba dugott aktív kontaktlencsés sajtóanyag. A technológia bevezetése a miniatürizációtól legalább annyira függ, mint a biokompatibilitástól: először le kell kicsinyíteni annyira a világmindenséget, hogy HD-ban tudjam megnézni a kedvenc filmjeimet a retinámra nyomkodott világszűrő-

re, aztán annyira hordásbaráttá kell tenni, hogy a nagyfelbontás miatt leadott hőtől mondjuk ne olvadjon rá a gigeri alien vagy háromszáz látens meleg görög harcos a retinámra görögszorossal meg Nostromoval együtt.

Attól a pil anatól fogva viszont, hogy a valóságot egy olyan ujjlenyomatnyi méretű folton keresztül fogod fel (látványban legalábbis), ami az internetre van kötve, nincsen szükséged hal ucinogénekre. Egyszer kerül vírus az aktív kontaktlencsédre, ami valamilyen módon kihasználhatja az idegrendszered gyengeségeit, téged hazavágtak. A kilencvenes évek egyik legjobb cyberpunk regénye, Neal Stephenson Snow Crash e is pont egy ilyen ötleten alapul: ha megnézel egy hangyákháborúja mű-

sorszünethez hasonló vil ogó mintát a mátrixban, leolvad az agyad. Ez ugyan mostanra kis csúsztatással, de 166

megvalósult: tíz-tizenöt oldal a 9gagből vagy pár 4chan

boardból elég ahhoz, hogy gyomorforgató hanggal ki-

essen az agyad a füleden, de ha megmaradt az előző

gondolatsorból a brainhack meg az elmeterrorizmus,

akkor már összerakhattad, hogy egy QR-kóddal el lehet

sötétíteni a látóteredet, be lehet fagyasztani a látásodat,

tompítani vagy károsítani lehet a látóidegeidet vagy amit

éppen a kreatív disztroly kíván.

BTTT: Álomkapocstechnológia.

És Neildéknél itt

Strange Days, 1999. Elmaradt az összepacsizás a majákkal, maradt kezdett el először

a rasszista rendőrök tockosa meg a minidiszken eladható fekete-hatni a.

piaci emlékek a sikátorokban. Mire nem jó egy emberi videokamera. Legkelendőbb a szex, jó tornác az álmok felé. Cube Zero, 2005. Titkos kormányprojektek izolált állampolgárok álmait rögzí-

tik (és rabolják el őket tetszés szerint és szerelik fel őket agymosó chipekkel és náluk alkalmazzák a steakes-gyöngyhagymás gyors-

étkeztetés kapszulázott formáját). Manapság már megengedheted magadnak, hogy elégedetlen legyél, miért nincsen már most tele a YouTube a rögzített álmokból összefércelt szürreális kollázsokkal, töltöttkáposztát eszek éjszakára, horrort álmodok, bukkakét né-

zek, eladom a gecibűzös álmaimat a német pornótubeoknak, ezer unique kattintás egy euro, ezer megnézett perc öt euro, miért a húgomat rakják benne szendvicsbe, hát én azt meg nem mondhatom. Tarantino, Almódovar és Lynch megálmodja saját filmjeit (ezt is át kell értelmezni a köznyelvben), Kenneth Anger meg csak azért támad fel, hogy álmodhasson újra egy jót. Inception, 2010. Chris Nolan kézitáskányiba integrálja a freudista családelemzést, a reverz pszichológiát, a profilozást, a motivációelemzést és az ipari kémkedést. Egyszerre. A filmipar erre is felkészít minket, de a filmipar mire nem készített fel még minket eddig?

Multiplayer játékká degradálni az agy többezer évig felfoghatatlan, beszabályozhatatlan, érthetetlen szu-szogását, ez a brit brainstorming utolsó vívmánya 2020-ra. Becsatlakozni a csajom álmába, megrak-ni olyan mocskosan, ahogy a valóságban azért még nem, aztán ha reggel még neki áll feljebb ( 2020, global shemale culture), akkor rákenem az egészet Freudra, a lizergsavra meg az arcára, ha nagyon kötözködik. Még 167

egyszer. Nem csak pángalaktikus voyeurizmus lenne

az álomkapocsból, hanem tényleges közösálmodás és

közösálomalakítás, itt köszönjük az álomtörés egyetlen

prófétájának, Chris Nolannek, hogy meg is mutatta a hi-

telesnek tűnő softhacket, a kézibőröndnyi technológia

már úgymond részletkérdés.

Már dolgozunk az álomlátó gépeken, nyilatkozta 2008-Az is csak

2009 táján egymástól függetlenül a Stanford és a kio-agyműködés.

tói ATR intézet a szinkronicitás ( ipari kémkedés, közös szakcikkforrás, kollaboráció, rokonértelmű kifejezésekről beszélünk) jegyében, bár a látókéregről lenyalt ké-

pek részletessége vetekszik egy gombán nevelkedett nyolcszor nyolcas szupermárióéval. Kivéve, ha a látó-

kérgünk minden evolúciós nitró el enére is annyira kép-gazdag, mint az oldalranintendó, ha ez kiderül, mehet az embertragédiája is a picsába, az is hazudott nekünk, everybody did. Nem csinál többet egyik intézet találmá-

nya sem: képeket mutogatnak a törzsi techno modern gyártódobozába MRI-szkennerbe csomagolt páciens-nek és leolvassák az agyát, ezzel lesz megalapozva, hogy tudjuk: kutya, égő kereszt vagy anyád szíve-e a fekete alapon fehér, elmosott S betűhöz hasonlító paca.

Rorschachisták előnyben. 2010-ben a Natureben publikálnak egy potenciális álomfogóról, ami majd a távoli jövőben egyszermajd és valószínűleg szembesít majd minket a dartvéder sisakjával szénjelzett pirítós majszolása közben, hogy melyik celebet mikor, hol és milyen körülmények között. Az agy azonban nem olyan, mint az orosz fodrászgép ( ráhúzod a fejedre és levágja a ha-jad, de hát mindenkinek más a fejformája! először még igen) és attól, hogy Marilyn Monroe jelenlététől egy bizonyos neuron sül el, az a neuron mindenkinél máshol lesz, tehát nincs egyezményes álmodási szabályzat és ötéves terv, egymáshoz kell kalibrálni az agyat meg az álomfogót. Ami az eddigi nyilatkozatok szerint csak azt a fogalmat képes kiragadni az álomból, amit ismer.

168

Még az oneiromancia, azaz álomfejtés, a pszichoanalí-

zis és lélekhámozás new age-ízű barkochbája is egyet-

ért Freuddal abban, hogy az álmok általánosságban

véve nem értelmezhetőek az álmodó személye, hát-

tértörténete és ismerete nélkül, az álmoknak, horribile

dictu, nyelvjárásaik vannak ( és egész gyakori, hogy egy

nyelvjárás egy ember), úgyhogy Krúdy Gyula igyekeze-

tét respektáljuk, de én abban nem láttam, hogy mit je-

lent monokrómban vagy hang nélkül álmodni, úgyhogy

nem teszem rá a voksomat. Se. Lemondhatunk az ál-Se.

mokból táplálkozó pornóiparból, az álmokat listázó európai művészkisfilm-videomegosztókról, az Arduinoval leszínelemzett és témaátlagolt mélypszichológiai profi-lokról, az inceptionökről, az álmodófarmokról, az ATV

szintjén mozgó öt-lépésből-biztos-megy tudatosálmodás-képzésekből. Marad a jó öreg roszogó szilícium meg az információ áramvezette vízóceánjai.

169

[04] PANOPTIKA

Tudod, már reggel óta látszik a pólódon, csak senki sem

szólt érte, mert kellemetlen. Ennek az irodalmi megfele-

lője az, amikor végre törött orral döbbensz rá saját hatá-

raidra, koppanva vetted le, persze mások már korábban

is koppantak, ők az ajtón csak utána nyitották ki, majd

mentek ki rajta káromkodva. Meg arra, hogy az a koor-

dináta-rendszer, amiben megfogalmaztam eddig a világ

nagyszerűségét ( először Ázsia-csajok-neontechnika,

magyarázni se kell ezt a régi followereknek), már rég a

múlté. Hiszek a szanálásban, abban a tanácsban, amit

Karl Learmont Zoog, az Angelspit énekese céloz egye-

nesen az agyalapi mirigyembe egy havonsinkózó buda-ha nem megy,

pesti látogatás idején, miszerint if it doesn’t work, walk hagyd ott

away from it, úgyhogy ezt az egészet még egyszer pa-

rázsig pöckölöm, egyfajta nyitott, kooperatív wankathon

rituáléként, mielőtt megszabadulnék ettől most és mind-

örökre.

tizenkét fotó a gyorsaságról (ahogyan a mostot lát-

juk)

01, és akárhány szervert üzemeltetsz a szempil ádra

integrálva, ha a csajod megjelenik az ajtóban, akkor temporary hold

bizony temporary hold ra raksz mindent, a sokszoros hurkokba kötött rendező-és szortírozóelvek egy kattanással ál nak meg, az emberi kapcsolatok sérülékeny, halványrózsaszín buborékként remegnek a nagy információs óceán kellős közepén, egy pil anatig nem kötöd tovább a gondolatot a bármit lehetővé tevő cyberpornig, úgyis évtizedek munkája lesz az még, addig inkább élőben, mindezt a Gödörnél ülve, töröttlámpasötétben, black metálra shisházó lecsúszott külvárosi fiatalok kö-

zött, a látómezőben bicikliküllők adnak ki hideg tavaszi Rorschachokat

170

02, mert ami a papír és a digitális tartalom fogyasztását

il eti, az van, hogy papírról még mindig jobban olvasnak

sokan, a könyv, mint user interface kitörölhetetlen, ha a könyv, mint UI

már ilyen szépen megterveztem a mondanivalót, azért

megkérdezem előtte a diákjaimat, miből olvasnak köny-

nyebben, PDF-ből vagy írt/nyomtatott jegyzetből? PDF,

mondja mind, gondolatban élő emberi fáklya vagyok,

némán szaladok a tanári szoba felé, hogy másnak se

legyen jobb

03, mondja mindezt a bioinformatikus, aki irigylésreméltó

gearheadből avanzsálta át magát valakivé, aki nekisza-

lad a 100 things challenge-nek, mert túl sok a tárgy, túl

nagy a birtoklás, túl felesleges az, amivel nem foglalko-

zol, amit költözésnél, végveszélyben és némi gondolko-a túl sok feed

dás után amúgy sem vinnél magaddal, törli a feedeket a dukkha

Google Readerből, ahogy én is, miért kövessek nyolcvan különböző oldalt, ha úgyis csak a Kotaku cikkeit nyitom ki mindig külön tabban, ráállt az ízlésem valamire, már nem tudok újat se keresni? a lételméleti pánik első, fagytiszta érzése

04, Magyarország talán még most is legnagyobb ügy-nökségénél ülök, dubstepet hal gatunk a zárt főnöki szobában (akkor még korántsem divat) és azon gondolkodunk, hogyan lehet azt a szűrőt létrehozni, ami tényleg releváns és új tartalmat ad neked, amire tényleg érdemes figyelned, mert agyatlanul bekövetni háromszáz blogot nem mesterség, olvasni meg nem életbiztosítás, azt meg ne magyarázza be senki se nekem, hogy az ismerőseim által megoszott kontent a jó, 1500 Facebook friendből jó tíz ember, ha tud újat mondani, pedig az is alapszabály, hogy mindenkitől lehet valami újat tanulni, igaz, nem éppen magas a száma azoknak, akikkel közü-

lük főztem vagy dugtam volna

05, a megölték meghalt felnégyelték beszorult beszorították csökkent nőtt áremelés katasztrófa adta érzé-

171

ketlenség nem sokban különbözik attól, hogy újra van

rákgyógyszer, már harmadjára a héten, Lajka kutya bi-

szex volt, az UFO-hisztériát Mengele és Sztálin együtt

konspirálta össze, nyilván a kultúrsavó már eléggé csíp

ahhoz, hogy mentális refluxot dobjon több generáció-

nyi szerencsétlen internetező, velük együtt én is, APEH-

ingyen-pina, a népnek mindig ennyi kell csak

06, őszinte áhítattal meredek a Phurpa fényképeire és

hal gatom a beszédhangot oktávokkal alászégyenítő

kántálásukat, az agyam különböző pontjai egymás után

kapcsolnak ki és hirtelen sokkal nagyobb örömet ad a mit kíván a

fém, a bőr és a csont, mint bármilyen szilícium, latex és magyar nemzet?

LED, igaz, a latexet második olvasásra már kitörölném google translate

a listából, mindenesetre megszokszorozódik a ritual koncepciók között

ambient és ahogy egyre több anyag gyűlik fel a tibeti buddhizmusról, halottaskönyvről és ezoterikus hitvilág-ról, egyre tisztábban látszik, hogy ugyanarról beszélünk párezer évnyi távolból, csak a szakkifejezések mások meg nyilván erős metaforákban beszélnek, de végülis ki értelmezi szó szerint a Bibliában írottakat a Westboro Baptist Church komikusan/ijesztően balfasz elmebete-gein kívül?

07, ezért még kapni fogok a keresztény olvasóktól 08, majd közvetlenül utánuk a pogányoktól is 09, a puskagolyósebességet már kívülről látjuk, ez az aggasztó, hogyan süvítünk a fal felé, amit felépítettünk majákból, Terence McKennából, paranoiából, autoagressziós tünetből és kicsi piros étkezési utalvá-

nyokból, mert azok mindenhol vannak, olyanok, mint a csótányok, csak ezeket meg is lehet enni, majd akkor mi lesz, amikor majd az apokalipszis másnapján felkelünk és konstatáljuk, hogy miket tettünk meg afeletti örö-

münkben, hogy már soha senki sem szembesít azzal minket, hogy kibe mit és hogy élveztünk 172

10, a reverzet persze mi adjuk magunknak, ráadásul

11, a spontaneitás, a gyökértelenség, az ál andó adap-

tálódás teljesen szétforgácsolja a személyiséget, éhes

pszichózisban bámulunk a figyelemlimitünket pont lekö-

pszichózis

tő Tumblrre, a félperces reklámokra, az egyéjszakás de-

módugásokra, a nem-kel -tankönyv-elég-a-Google re, a

gonzo pornra, a previously on... sorozatelőre

12, és azon gondolkodsz el végül, hogy az informáci-

ónak van-e szaga, mert abban úszol nap mint nap az

internet előtt, hogyan izzadsz, ha két órával több feed

kerül beléd és ha az információ megtestesül, a tested-

re hogyan hat, nem mintha direkt fogyókúrára gondolna

bárki is, ha nem olvasol könyvet, még valahol az sem

igaz, mert a napi betevő kilobytetot begyűjtöd Facebook

wallról kacagva, emberi sorsokat, ízléseket, beszélgeté-

seket ugyanúgy, csak szűrő és stilisztika nélkül, a konk-

lúzió persze mindenkinél

freeze frame, #occupy reality street

A teabirodalomnak akkor kel ett volna okosat lépnie, ami-

kor John Dee, I. Erzsébet udvari mágusa kiment a spa-

nyol armada elé a domboldalra és szétszórta őket egy

megatonnás oppenheimeri kindertojás okkult megfele-John Dee énoki

lőjével, az énoki őrzőtornyokkal. Az avalonkomplexum őrzőtornyai

erre rögtön levonta a konklúziót: aki nem szereti a BBW-pornó hízókúrás nőbonbonjait vagy a börtönkosztszerű, íztelen brit konyhát, az már csak akkor teszi be a lábát a szigetországba, ha mazochista, legalább a védőkör működik, úgyhogy se gyalog, se vízen nem jön be ide senki, repülni csak a ficsúr olaszok tudnak, de azokat majd felgyújtjuk a levegőben, ahova fel se nézünk, mert az idő is mindig szar.

A franciák viszont közel vannak, büdösek is, lovak seggéből meg békából gyártanak kolbászt ( a kel ően 173

anyabirodalmas kultúrrasszizmust Warren El is amúgy

remekbeszabott történelmi képregénye, a Crécy adja),

tehát azokat még el lehet (és emiatt kell is) picsázni,

messzebbre már nem megyünk el. Nem is mentek el.

Echelon

Úgyhogy Anglia megmaradt az Echelon, a paranoia, a kényelmesen lázadó középosztály, a munkásosztálybeli drogkultúra és a mágikus rendek hazájának, valahol el-várnád, hogy legalább a lattétól elkényelmesedett kék-vérűek meg tudják azt mondani, hogy mi lesz pár év múlva, persze nem mondják meg, elküldik a világnak a legtámadhatatlanabb hízóstrómannt, az majd ledobálja a BT jóslatait, amiken mindenki csodálkozik, ugyanakkor mindenki legalább annyira nagyon egyszerű is és senki sem fogja beval ani, hogy félszeműek között igazából mégsem olyan király látónak lenni és Glockkal sem lősz arcba embereket közvközelről, mert az nem túl technikás sportlövészet. Úgyhogy én most felmentem a háztetőkre egy Papa Legba vevéivel díszített laptoppal az ölemben, felcsap a tizedikig a vigyorkeltő albumin-bűz, én körbenézek szemekkel és ujjakkal egyaránt, a gyalogosok mintáit nézem, hogy milyen szimbólumokat húznak a várostérképre körülöttem, aztán felgyújtom a brit jövőjóslatokat, kényszeresen újrafeldolgozott barna papírra nyomtattam, hogy a pernyével se legyen etikai problémátok, ha elkapnának a lángok egy madarat a röppálya közepén, majd legfeljebb izzadhatok, hogy hány csil agot szedtem össze a mennyei GTA-n. (Mindig van cheatkódom.) Az angolszász technoértelmiség a kilencvenes éveket nonstop ózonszagú maszturbálással töltötte, hogy hát-ha eljön a higanyjövő, a kollektív gyermekáldozat IQ-ja meg bólogatott a kvantummennyországban, hogy adja-tok már nekik valamit abból, amit kértek, nem akarunk többen lenni, így is molekulányi szeleteket eszünk már a szeretetsütiből. És lőn este, és lőn reggel, a jövő jelené-

174

be belekövült futurepresent, ami igazából nem jelent na-futurepresent

gyon semmit, újságírói buzzwordnek viszont tökéletes, a még-nem-jövő-már-nem-jelen magyarázat pedig elég is a legtöbb önelégült értelmiséginek. Spongyának, katalizátornak meg legális lizergsavnak egyszerre használtuk ehhez az összehúzott szemű forradalmista szamizda-tot, hidden in plain sight: a 2600-ból megtanultuk, hogy – amíg a telefon volt az új black – miként lehet ingyen telefonálni, betárcsázós modemen keresztül kihackelni anyád szívéből az el enőrződet és hogy Líbiában piro-sak az utcai telefonok, a Cheap Truthból a nerd mozgalom fickósságát, hogy a scifi-írók is tudnak balaklavát hordani az MTA-gyűlések unalmasságát megszégyenítő irodalmi engeddelahajam ok közben, valamint azt, hogy a komplett scifi-irodalmi társasélet kardfenő tálib maffiához hasonlít, a Wiredből azt, hogy underground megmondóemberekből és iskolában pépesrefiatalokból lesznek az újkori halszálkás-lattés yuppiek mentorai, valamint technikailag képzettnek, tudományorientáltnak, kreatívnak és gazdagnak lenni kifejezetten menő

(you don’t say, mondja a mém, és igaza van), a Mondo 2000-ből meg azt, hogy a drogkultúra, a technokultúra, a jövőkutató kultúra, a szemétből áramkört túró japán nindzsalányok meg Bono igazából egy tőről fakadnak.

Letöröltük a hasunkról a totalitariánus évek kőolaj-, izzadtság-és sarokmögülkinézős maradékát, ráhasal-tunk a dotcom boomra, aztán felfogtuk, hogy hamarabb bérlünk az aranyoldalakból télapót, mint repülő autót, ez is kondicionálásértékű gyerekkori átverés, a média is olyan, mint a családunk: azt akarják láttatni velünk, amit ők akarnak, a saját életünk meg tizenöt évvel érettségizés után is pont olyan, mint amikor először ülünk hul ámvasútra és nem tudjuk, hogy ép gyomorral éljük-e túl vagy hányásmaszkkal fotóznak-e le minket a riadt szemű vidámparki bérgimnazisták.

175

Futurepresent van, mondja az internetek három apos-

tolszűrője, lecseréltük rájuk a komplett hírszolgáltató

érdektömböt, félreinformálásokkal, tükörszilánkszerű

igazságokkal és agyfoglaló érdektelenségekkel együtt.

Warren Ellis

Warren Ellis (@warrenel is) képregénykultúrából, jövő-

kutatásból, kultúrperverziókból, redbul ból, kocsmázás-

ból és mizantrópiából összerakott szőrös, ámbátor ko-

pasz végidőcowboy. Hatvan részes Transmetropolitan

sorozata az a fajta braincandy az új évezred kezdetén,

ami a nyolcvanas éveknek volt Gibson Neuromancere,

a kilencvenes évekre meg Stephenson Snow Crashe,

útmutató, vizuális biblia, stílus-és etikett-tankönyv egy-

szerre97. William Gibson (@GreatDismal) az egyszerre William Gibson

keményvonalas és költői vízióscifi atyja, el enkulturális

neohippiből akaratlan próféta és mindezek mel é kana-

dai, mert a South Park óta tudjuk, hogy igazából minden

miatt blame Canada.

Bruce Sterling (@bruces) a cyberpunk társadalomel-Bruce Sterling

mélettel, gazdasággal és politikával takarózó médiateoretikus jobbkeze, a Viridian mozgalom alapítója és ahogy egy emailjében említette még nekem jó tíz éve, I am a journalist, I talk to fellow journalists. Wil iam Gibson is a writer. He does not, csak hogy értsem, hogy műkö-

dik a világ. Hozzájuk lehet menni, ha rogyadozik a világba vetett bizalom – amit ők dobnak blogra és Twitterre, abból naponta elindítható két szakdolgozat, három jól profitáló névjegyekben és egy jobb gruppenben végző-

dő koktélpartibeszélgetés, egy regény, meg a techrovat komplett napi kontentja és még az agyad is a helyén marad. Miután kivették a koponyádból, megdugták és visszatették a helyére.

Futurepresent van, mondják a szubkultúrákból, el-lenkultúrákból, trendkövetőkből, mintaelemzőkből, szocioszabotőrökből és mémbombákkal petárdázó 97 Ha Hunter S. Thompson cyberpunkba forgatott újgonzója nem lenne elég, 176

renegátokból összerakott élő patchwork darabjai is.

Spermából, igeragozási táblázatok helyesírási hibáiból,

szemetesbe gyűrt bubblepackből, számítási anomá-

liákból és megannyi hadouken! ből összerakott mario-

nettek lepték el a városokat, mi pedig pirulába rejtett

szökési sebességet keresünk elhajított ötletek, óvszerek

és gerincekből kialakított bőröndök között, kiáltványo-

kat kerülgetünk az utcákon, mert ahogy a kilencvenes

években mindenki zenét írt, a kétezres években pedig

mindenki könyvbe öntötte azt, amit összegyűjtött a vi-

lágról, nem blogolta ki, most mindenki az érkező vagy

képzeltérkező forradalmiság jegyében szabályszerűsíti

és rendszerezi az életet.

Főutcák helyett sikátorokban és hajszálrepedésekben

kommunikálunk és tájékozódunk, gazdagabb ízek-

kel, más nyelveken és értékrendszerekben játszott té-

tekkel, az alternatív világlátások új perspektíváival és

eszképizmusával egyaránt.

Aztán mind krómmal és plasztikkal perforált libertinek

lettünk és a mainstream arcára formáltuk az un-

derground gépezeteket, elvégre vérgőzös-tarajos

punklányokból is lehet karácsonyi naptárt gyártani piaci

igénnyel együtt, csak kritikus tömeg kell hozzá. Az inter-

nettel lefedett bolygónál meg nem kell nagyobb kritikus

tömeg. Az összehúzott szemű forradalmista szamizda-

ton kívül így lett napi mindenesrikkancs ( centralizált hír-

ügynökségek és államérdekek helyett) a Boing Boing, a Boing Boing

világ legolvasottabb blogja, egyben kultúrprométeusza, furcsasággyűjtője és társadalmifelelősség-szítója, megtanultuk belőle, hogy a Wikileaks a média kaotikus jó wildfire talentuma, az EFF a kilencvenes évek kimű-

velt drogfüggő jogásztehetségeiből összeállt sorfal, te meg a brazil heroinvidámparkok mélyén is tisztában kel , hogy legyél a jogaiddal, az adott országhoz megtanult ezerszavas szókincseddel meg két underground művésznévvel, amikkel megszerzed magadnak a bará-

177

tokat. ( És jótanács: a kedvesség és az intel igencia kül-

földön működik. Itthon nem. Külföldön igen. ) Kidobtuk

az ablakon a politikát. Mindenestül. Elhittük a modellt,

miszerint minden politikai lépésnek gazdasági motiváci-

ója van, amiket nem látunk, ha meg esetleg hal unk róla

koktélpartikon, inkább elszomorodunk és nem akarunk

tudni róla mégsem. Nem hiszünk a törvényjavaslatok-

ban, törvényekben és bejelentésekben sem, úgyis meg-

változik mindegyik. De elolvassuk mindegyiket. Elolvas-

suk, elemezzük, megfigyeljük és megtanuljuk a szabá-

Nem törsz el

lyokat. Hogy utána el-és megtörhessük mindegyiket.

szabályt anélkül,

Nem lázadhatsz úgy, hogy nem tudod, mi el en lázadsz hogy először ne

igazán. Szóval kidobtuk a politikát, maradt a tudomány, tanulnád meg.

az párttalan, hovatartozástalan, arctalan, számos-hivatalos-tényes. Biztonságos. Így jött be a képbe a Popular Science, a New Scientist, a Kurzweil.AI, a Singularity Hub, mi meg elvesztettük a hitünket a tudományos újságírásban ( tisztelet a kivételnek, de a hazai sajtó nem ír, hanem fordít, átvesz, zanzásít, átemel, így hívja a szaksajtó, felhív egy szakértőt, az nyilatkozik há-

rom közhelyes mondatot, mi beleírjuk három bekezdés-be, kipipálhatjuk a hitelességet a listán, inkább olvasunk külföldi szaksajtót, ott nagyobb becsülettel dolgoznak (nem), nem csodálkozunk, hogy nem jött be több tárgyalás ellenére sem Magyarországra a Wired, aki releváns olvasóközönség lenne, az inkább eredeti nyelven olvas, tudjuk, mi is átemeltünk, nem is vagyunk büszkék rá).

Letudtuk magunkban a reggeli tesztoszteronos kalács mel ett, hogy a média érdekből duplaanál ( sosem volt máshogy), te meg úgyis azokat a darabokat filterezed ki magadnak, amiktől boldog leszel és agyban gazdagabb. Az interneteken úgyis minden témának megvan a maga híroldala, gyűjtője meg rajongóklubja. Mindenhol vannak elvtársaid. Akármit is jelentsen ez a szó.

A színházak esti előadásain imádtuk az utolsó húsz percet, amikor bekapcsolt a szellőző és végre kitisztult a 178

fejünk, mert emel é még fázni is elkezdtünk. Ennek jön

az irodalmi megfelelője: röpturné az őrült szomszédok

kertjéből.

újablak: IFTF

Kifejlesztjük végre a láthatatlanná tevő köpenyt,

meghackeljük az űrt, eljutunk a kvantumtudatossághoz,

az opensource szoftverekhez analóg módon a biológi-

áról is lekaparjuk Isten szerzői és haszonélvezeti jogát,

így indít az Institute for the Future (@iftf) 2011 novem-IFTF

beri csecse PDF-jóslata, ami hét színes oldalban fekteti

le elénk a távolságot, mint üveggolyót. Amíg a corporate

kokainkúrára küldött időjósok értően bólogatva il esz-

tik be a nagycégek öt-tíz éves roadmapjéből kikukázott

fogyasztói gadgeteket, addig a nonprofitok legalább

puszta élvezetből és kreamazochizmusból csapkod-

ják csalánnak a szel emi faszt. Az IFTF 2021-es tippjein

ugyanis nem csupán az érződik, hogy az exponenciá-

lis függvény hozzánk nagyon közel ál ó felfutópontján

fogalmazták, hanem ki is szitálták belőle a bájos ama-

tőrizmus érthetetlen, de kellően hangzatos pontjait és

újra telepakolták a nyolcvanas évek vadul csócsálható

cyberpunkjával hat grandiózus és ennek megfelelően

kellőképpen megfoghatatlan etapban, agytól a világűrig.

Agy. Reverse-engineering, ez az, amikor a csajod meg-reverse

kóstol egy mártást, majd felnéz a jobb felső sarokba, engineering

aztán listaszerűen ledobálja, hogy éppen milyen összetevőkből és hogyan készült el – ugyanezt csinálják most az agykutatók is, csak a fejed belsejével. Photoshop-szűrőnek használják az agyad, legalábbis a gallantlab.

org technopapjai már képesek erre, remek megoldás.

Mondok példát: vedd Bergmantól a Hetedik pecsét et ( ne csak vedd, nézd is meg), az agyad kisüléseit rög-zítik, 96 perc múltán meg megnézed, hogy néz ki a filmművészet klasszikusa az agyadon keresztül, igazi 179

metafilozófikus bölcsészparti ( anyád meg örül, hogy a

fülbevalódba rejtett agyszívó volt olyan jó felbontású,

hogy épp felvette, ki rabolt el téged a sarokról). Fény-

villanásokkal hackelhetsz agyakat (ezt már a Fight Club-

ból elhíresült mozihackelős-tylerdurdenes jelenet óta

tudhatjuk, ha nem hamarabb – amúgy de, hamarabb,

hatvanasévek, CIAfekete tol al kihúzott confidential je-

lentések a psych-warfare-ről), a jól időzített sorozatok

meg olyan jó módszerként szolgálnak, hogy megfelelő

ritmikával és hosszúsággal megpingelt szerverek teljes

hozzáférést adnak neked (lehet, hogy csak morzéznod

kell nekik elég sokáig, hogy engedjbeengedjbe), aztán

mindezt olyan mesteri fokra emeljük, hogy kapcsolótáb-

lát építhetünk fényből, ritmikából meg az ebből lepárolt

törzsi technóból az emberi idegrendszerhez. (És ezt a

sámánok tudták többezer éve, most meg röhögnek raj-

tunk a peyotemennyországból, hogy hol kul ogunk még kvantumtanok

ugyan.) A kvantumfizika révén megmagyarázhatjuk a tudatot, a génzsokék pedig feltérképezik az emberi agy atlaszát, amennyire kommerszkevert scifi az utóbbi, any-nyira támadható az előbbi, a kvantumelméletet azonnal megtámadja a tudományos élet, ha pszichológiához, társadalomtudományhoz meg a spiritualizmus bármelyik megnyilvánulásához kötjük, pedig a kvantumfizika tényleg a mindennapjaink része, így is magyaráztam el egyszer mil iárdosoknak egy VIP-magazinban: az a Schrödinger macskája, amikor a bejáratnál jut eszedbe, hogy na most akkor égve hagytam-e a lámpát vagy sem és addig nem tudod, amíg vissza nem mész megnézni, a lámpa addig egyszerre ég és van leoltva, persze ezt is csak a bejárónő fogja megoldani, mil iárdos nem kapcsolgat.

Adat. A parasztok majd megcsinálják nekünk ingyen, ezt hívják crowdsourcingnak, ha nagyban gondolkodsz, ha csak kicsiben, akkor persze szakáll alól hippimosolygó altruizmus. ( Sajnáljuk, ez a jövő, nincs altruizmus. ) Szü-

180

gyig gázolunk az adatban, mi rendszerezzük össze és crowdsourcing

taggeljük le a világ minden négyzetmil iméteréhez kö-

tődő infobuborékokat, mi jelezzük a relációkat, mi keresünk mintákat, mi vagyunk a világ nyersfordítói. Az IFTF

végre meglepően más szemszögből, purely tudományos oldalról nézi a huszonegyedik század adatbukkakéjét.

Automatizálhatóvá válnak bizonyos tudományágak, ha végre elkészül a szoftver, ami értékeli a kísérleteket és teszteli az egyes hipotéziseket. Programkódként futtathatóak a tudományos papírok meg a kokainos pe-dált végtagüszkösödésig verető brókerek patkányok. A felvetés izgalmas, költészet-és kreativitásszegény az összes tudományos cikk ( külön jelentkezzenek azok a kutatók, de inkább kutatónők, akik szerint a tudomány már önmaga költészet), a megoldás szűk üvegnyaka, csak hogy a bottleneck problematikáját magyarítsam, meg a mesterséges intel igencia megjelenése. Megint.

Új diszciplínák jelennek meg az adatintenzív tudomány miatt, a masszív adatfolyamhoz pedig mindenki hozzá-

férhet, ami persze nem jelent semmit, a mindenki ilyen esetben csak azt jelenti, hogy „mindenki hozzáférhetne, ha lenne rá affinitása, érdeklődése, de főként pénze és kapcsolatai, dehát nincsenek”. Gameifyolni fogják a tudományt. A gamification fogalma új, felkapott kulcsszó (ugyanolyan, mint a kreativitás, a webkettő meg az innováció) és gyakorlatilag annyit tesz, hogy érthetően és szórakoztatóan magyarázunk el valamit vagy legalább ennyire fogyaszthatóvá tesszünk egy problémamegoldás folyamatát. Annyit mondok, Öveges profesz-szor. Köszönöm, mehetünk tovább, bár sanszos, hogy a zsengekorú olvasóknak lövésükse, majd a Google megmondja. Ezt is.

Biológia. Mit nekünk 3,6 mil iárd évig tökéletesített bio-

és neurokémiai szoftver, ha tudunk világító nyulat reszel-ni a laborban. Az emberiség beszállt az anyatermészet meg az égiek mel é nevető kibicnek – ahogyan Ameri-181

ka a világ legrosszabb lakótársa, úgy a komplett em-

beriség is a planéta legrosszabb albérlője, te sem vagy

jobb, ne húzd ki magad. A tudományos fantasztikum és

a pincemélyi betonsima szexklubok már bebizonyítot-

ták, hogy a célraprogramozott új életformák gyártása

annyi morális problémával meg értékválsággal jár, hogy

talán gondolkodni kel ene, mielőtt pinát teszünk a bak-

tériumra meg agyat pakolunk a testépítőfelszerelésre,

Mary Shel ey azzal nyitotta az 1818-as évet, hogy meg-

jelentette a Frankensteint ( 19 évesen amúgy, ez tegye

fel neked a mércét) és ezzel együtt az első kérdőjelet

is feldobta a biohackereknek. Azóta a vandammista tyranidák

szuperkatonák, a negyvenedik évezred tyranidái, a világító nyulak meg az emberi vécék, bútorok és pónilo-vak is ugyanabból a fiókból kandikálnak ki: az ő életük legalább sínen van és értik, miért születtek. Bezzeg mi.

A kvantumtermészettudományoknál még mindig rezeg a léc és ezalól a kvantumbiológia sem jelent feltétlenül kivételt, de legalább a new age könyvkiadók biztos (és kielégítendő) piaci résre célozhatnak az elkövetkező

években. Szert teszünk a valós idejű genomtekergetésre (itt a biológusok, úgy érzem, csuklottak egyet), valamint magnószalagot gyártunk az evolúcióból és in vitro meg in silico keverünk benne előre meg hátra, majd csak találunk benne valami izgalmasat, ahol megállhatunk. A világ megérett a pusztulásra, mondtam már? Mondtam.

Víz. A földet kiaknáztuk, jöhet a víz. A bolygónak abban a saccra hetven százalékában van a planetáris életfenntartó rendszer, a bolygó életformáinak a fele és az oxigén nagyjából felét is ez köti le és ami még ennél is fontosabb, ez tűnik most az egyik legesélyesebb terü-

letnek a globális felmelegedés el ensúlyozására. ( Felté-

ve ha másfél foknyi óceáni hőmérsékletemelkedés nem üti ki a planktonokat és azzal együtt a teljes táplálékláncot a tokiói szusibárok pincérnőiig bezárólag, de ebbe itt és most nem megyünk bele. ) Lemegyünk az óceá-

182

nok mélyére, feltérképezzük a bolygót borító víztükör

legfelső mil iméterét, üzemanyagot gyártunk a tenger-

vízből... emlékszel, mit mondtam Amerikáról, mint a vi-

lág legrosszabb, mindent eltörő lakótársáról. Az Ocean

Observatories Initiative tengereket és óceánokat behá-

lózó szenzorhálózata és az abból behúzható tudomá-

nyos adatbázis ( az alapokat egészen jól lefektető majd

kétszáz oldalnyi dokumentációval együtt) nagyon jó első

pil antást adhat hőmérséklet-és turbulencia-váltako-

zásra vagy az ökoszisztémához kötődő hosszútávú fo-

lyamatok vizsgálatára. Ami az adatok transzparenciáját kettősmérce

il eti, az egész projektet a National Science Foundation kormányszerv pénzeli és ahogy az egy dotgov hoz il ik, oda is írta az adatbázisok elérhetősége mel é, hogy a tudomány nevében minden szabad, kivéve ha a nemzetbiztonság úgy kívánja meg, mert akkor meg nem. Ez egy könyvben nem látszik, de nyilván széttártuk a keze-inket. Mind a nyolcat.

Űr. A brit váteszek pontosságától (pontatlanságá-

tól) függetlenül három dolog kivételével mindenre rá-

mondhatjuk, hogy irányban haladunk felé, a kivétel a teleportáció, az időutazás meg az, amikor hátradőlünk a forgószékben és autopilótán elindulunk a Tau Ceti felé (a New Age kifestőkönyveken nevelkedettek vagy a fringe culture ben járatosak az Alpha Centaurit lőtték be, azt tartják az emberiség első irányjelzőjének a gyarmatosítás felé, a legközelebbi exo-, azaz Naprendszeren kí-

vüli bolygó, a korántsem fantáziadús nevű Kepler 22-b 600 fényévnyire van tőlünk, az gombócból se kevés). Az amerikai űrprogram Obama-kormányzat alatti összezuhanása után az öntudat lement do-it-yourself punkba, de olyan szinten, hogy a sufnituningot Paganini-szintre emelő MAKE magazin már arról jelentet meg különszá-

mot, hogy hogyan küldjük fel az űrbe saját szondánkat meg miként elemezzünk galaxisokat egy húszdolláros kis műszerrel. Felfedezzük a földönkívüli életet (majd 183

csak köhög egyszer a Wikileaks, a Vatikán és/vagy a

nemzetbiztonság, mi meg csendben röhögünk azon,

hogy az életnek egyébként is van vagy jó két tucat egy-

mással rivalizáló definíciója, csak fejlődnek a mérőmű-

szereink, csak kiderül egyszer, hogy igazából a kövek

is élnek vagy van körülöttünk harminc különböző Föld

még, csak más frekvenciákon és más szögekben kéne

léteznünk, hogy ezeket lássuk), fejlődik a nul gravitációs

biológia, aminek majd a gyógyszergyártás veszi igazából Ezt vodkával és

hasznát (én is hal ottam olyan luxusborról, aminek azért egy hétnyi goával

kerül tízezer euróba üvegje, mert egy hétig Mozartot megismételtük.

hal gattattak vele), remek felvetések. Amíg ezek körbeérnek, addig vegyetek magatoknak elővételes repjegyet a Virgin Galactic szuborbitális járataira potom kétszázezer dollárért, egészen vigyorkeltő azt olvasni náluk, hogy foglalja le jegyét akkreditált világűrügynökeinkkel, naná, hogy Ausztria a legközelebbi pont. (A Google mindeközben harmincmil lió dolláros versenyt hirdet Lunar X

néven, a magánpénzből támogatott csapatok azon versengenek, hogy melyikük küldhet legórobotot a holdra.

Ha kevesebb pénzből tervezel, irány a spacehack.org, ahol több mint két tucat, összefogáson alapuló hold-és űrkutató projekt, pályázat és verseny figyel.) Nanotechnológia. A láthatatlanná tevő köpenybe már a brazil favelákban is a disznókat rejtik, annyira blasé (bár meg merem kockáztatni, hogy akkor is disznólopásra használnák, ha nem lenne befutott termék), bezzeg a téridőköpeny, amivel teljes eseményeket lehet elrejteni a világ folyásából! A Frank Herbert által megálmodott (és megírt) legendás sci-fi sorozat, a Dűne nem-technológi-

ájához egészen hasonló eseményrejtő ruha ugyanolyan, mint a láthatatlanná tevő rejtőtechnológia: mindkettőt az ún. metaanyag ok fogják lehetővé tenni (vagy Szent Ni-kolaus, ő a bűnbánó tolvajok védőszentje). A metaanyag olyan vérből és dollármil iókból ál ó labortermék, amelynek az érdekességét inkább az anyagszerkezete adja, 184

mintsem a konkrét felépítése, az atomszinten megjele-

nő anomáliáik vagy inkonzisztenciáik nagyban meg úgy

néznek ki, hogy hirtelen meghajlítják a fényt. Például.

Vagy téged, igazából mindegy is.

újablak: Kurzweil, Lanier meg a többiek

Különlegesen destruktív elmélet az ún. Maes-Garreau

törvény. Nem csupán azért, mert hasonlóságot mutat

a shotokan karate egyik legszebb, el enséget nem fel-

tétlenül igénylő, halálos és legalább annyira előrelátha-

tó frontális rúgásával, a mae geri vel, hanem mert ha-

sonló gyorsasággal heréli ki a padlón perisztaltikázó

jövőkutatókat, akik azért kuncsorognak, hogy egyszer,

csak egyszer tényleg legyen igazuk, de lehetőleg ak-

kor, amikor még éppenhogy fel tudják használni azt,

amit megjósoltak (és ezt az éppenhogy pontot hívjuk a

Maes-Garreau pont nak). Baszható robotbabák, letölt-Maes-Garreau tör-

vény és pont és

hető személyiségek, halhatatlanság, szingularitás, a bi-axióma és minden

ológiai test kikukázása: az összes nagy szintlépés még a robotkurvákról

pont felhasználható lesz, mondja ki a törvény, amit iga-szól.

zából mindenki wishful thinking nek meg a szemüveges remény tudománypszichológiai szomorstatisztikájának tart. Kevin Kel y, a Wired alapító főszerkesztője 2007-ben szövegezi le az elméletet: az eddigi orákulumoknál láttuk, hogy ki, mit és hogyan akar, a kortárs mérnök-orákulumok leghíresebbike, Ray Kurzweil pedig mesteri öngólig vitte az egész megmondommivan ját és minden tudomány-és kultúraépítő referenciája el enére támadható legalább annyira, mint a félévente kétszer kimosthakellhalninemmer amerikai prédikátorok, akik szakmányban jósolnak mindent, az USB-re kiírható apakomplexustól a hi-def retinaszerverig.

Barry Ptolemy 2009-es dokumentumfilmje, a Transcendent Man ugyanis minden oldalról körbejárja a kurzweilista gépezetet: minden futuristák 185

legwoodyal enebbike egyfelől boldoggá teszi Stevie

Wondert és összeköti a világ vakjai számára a szöveget

a hanggal meg a reménnyel98, másfelől apja idő előtti

tragikus halála tette számára egyszerre célkeresztté

meg dramatikus vezérfonál á a jövőkutatást. Abban a

pil anatban válik törött hátú szomorúfűzzé az amerikai

elnökökkel négyévente kezet rázó szaktekintély, amikor

elmeséli élete célját: a mesterséges intel igencia megal-

kotása, a holtak feltámasztása, a gépekkel való egyesü-

lés testben és szel emben mind-mind azért kel , hogy új

testbe tudja költöztetni apjának szimulációját. Snitt egy

raktárkomplexumra: apja feltornyozott számlái, fényké-

pei, kottái, magánlevelei és iratai várnak arra, hogy egy

tanulóalgoritmus, mesterséges intel igencia, esetleg

mindkettő rászabaduljon ezekre és az adatokból atyai

pofont, több évtizede nem látott metakommunikációt

meg ebédlőasztalnál ezerszer elmondott poénokat pa-

koljon össze. ( Halálfélelme aztán újkori biosámánná is És itt csúszott

tette egyúttal, a műgonddal szőtt városi legendák szemeg.

rint napi több mint kétszáz különféle étrendkiegészítőt és vitamint szed, hogy testét és szel emét frissen tartsa, a készítményeket természetesen árusítja is. ) A grandeur vágy meg egyre nagyobb ugrásokban halad: Kurzweil eddig három könyvben írta le eddigi elképzeléseit a szerinte exponenciális tempóban fejlődő jövő-

ről99, amiket ( érthető, jövőkutatókhoz és politikusokhoz hasonló módon) utánigazított mindig az aktuáltechnikai és -technológiai ál ásnak. Legutóbbi ötletpornója, a 2005-ös The Singularity is Near egyszerre idézi az amerikai hőskor science fictionjét, Warren El is gigantikus ötletparádéit meg egy könnyező szivárvánnyal lemin-tázott blottert és legalább annyira megrázó is. ( Ugyan-98 Kurzweilhoz kötjük az OCR-technológiát, a text-to-speech rendszereket meg a szkennert, első körben.

99 The Age of Intel igent Machines 1990, The Age of Spiritual Machines 1999, The Singularity is Near 2005

186

akkor jól mintázza a huszonegyedik század lingvisztikai

polkorrektségét is: olyannyira üres kifejezésekkel dobá-

lózik, hogy legalább annyira könnyű megtámadni a mon-

danivalóját, mint megvédeni azt. Annyit mondok, smart

makeup.)

Példa és sportfogadás fél percben, ha lassan olvasol, kurzweili

egyben: a józan paraszti ész hatalmával a 2010-es jósla-

ötletpornó

tokra tett tétek gond nélkül sokszorozhatóak lettek volna. Ruháinkba és köznapi tárgyainkba integrálhatjuk a számítógépeket, amelyek elveszítik hagyomá-

nyos külsejüket. Az okostelefonok reneszánsza (meg képességei, meg a népesség technikai mobilizálódása) óta az asztali doboz formája sokadrendű ( főként, hogy az Alienware és az XPS megmutatta, hogy milyen lap-topon headshotolna egy Predator, ha elfogyna a karóznivaló fogoly két galaxis között) meg nem kerül sokba egy olyan stíluslyukas mel ényzsebet varrni egy zakó-

ra, amin keresztül kifotózhatok, ez is ruhába való integrálás, azt senki se mondta, hogy a parasztsufni nem számít. A számítógépek egyre kisebbek és egyúttal életünk elválaszthatatlan részei lesznek. First world problems, mondaná erre az internetek mémgyáros kö-

zössége, egyenlőtlenül elosztott jövő, mondaná erre Wil iam Gibson meg Bruce Sterling. A captainobvious i fordulatok még kitérnek a zsebben hordozható miniatűr webszerverekre (okostelefon), a „majdnem mindenhol” hozzáférhető szélessávra (én mindkét szót külön macskakörmöztem volna, aztán együtt is, még jó, hogy lemegyek Budapesten a metróba, a mozgólépcső

tetején meg már forcechoke-ot kapnak az internetek), a hangokat direkt a felhasználók fülébe juttató telefonokra (sosem gondoltam volna, hogy a fülhal gatót meg a bone conduction-t újításként még egyszer el lehet adni) meg az ultrahanggal továbbított, lokalizált hanghirdetésekre (a new yorki próbaüzemet a Wired cikkezte le, szel emeket véltek hal ani a járókelők, pedig 187

csak egy újonnan nyílt boltba csalogatták őket a házte-

tőkre feltelepített, utcára célzott ultrahangos antenna-

tányérokkal), ez utóbbi kivételével vélhetően a vál adat

fogod vonogatni, hogy ez 2006-ban is elég várható volt.

Ha nem tudnám, hogy futurista vágyálmot olvasok, azt

hinném, hogy a Ghost in the Shell és a Transmetropolitan

keveréke van az orrom előtt. Kurzweil 2040-ig

kistucatjával dobálja a val áspusztító technológiai szint-

lépéseket: elfelejthetjük Leonardo reneszánsz férfi deá(l)

ját, a nanorobotok ugyanis első körben becsatlakoznak

az anyagcserénkbe és ki ktatnak pár felesleges szervet

( ez szerinte a test 2.0), aztán a testünk is felesleges lesz

és mindenki egy nanorobotokból ál ó felhő lesz100, amit

test 3.0-nak fogunk hívni, nekem ilyenkor jut eszembe a

cyberpunk gonzo örök-elégedetlen újságíró karaktere,

Spider Jerusalem, aki ránéz egy szóbanforgó felhőre és

azt mondja neki, jobban szerettelek, amikor még volt ar-

cod, mert azt még be tudtam verni.

érzékmosó

A nanotechnológia lesz a jövőagy svájcibicskája, ugyan-nanotech

is ha nanorobotok vannak a fejünkben, akkor visszamenőleg újraéleszthetjük az összes elképzelést a sanyarújövőről, külön-külön meg akár egyesével is. Gyárthatunk bárkiből élő emberi videokamerát vagy magnót ( felsőosztálybeli retroperverzió a két lábon járó diktafon vagy audiostream, nem lesz meglepő, amikor a csajod torkából zendül fel a goára kevert Mária rádió), megváltoztathatjuk a körülöttünk lévő emberek érzelmeit, csak a biokémiát kell megpöccinteni egy kicsit ( így kell szórakozóhelyen orgiát, utcán meg lázadást triggerelni percek alatt), működik majd a telepátia ( és végre lesz tudományos alapja), szaladgálhatunk a neuronalaprajzban és megváltoztathatjuk vele a személyiségünket meg a különféle intel igenciáink mértékét, a feketepiac pedig 100 Sci-fi körökben foglet nek hívják 188

boldogan bont pezsgőt a törölhető és megváltoztatható

személyiségű eszkortokra alapozott üzletágak beindítá-

sa felett ( Joss Whedon ezt két évadban le is forgatta, a Dollhouse,

Dollhouse sorozat ki is akasztotta a feministákat annak kötelező

rendje és módja szerint, a világ férfijai pedig elkezdtek érvénnyel.

az efnyolcolható agyú Elizabeth Dushkuról fantáziálni, lőn este, lőn reggel, Isten meg látá, hogy minden terv szerint halad). Apropó, efnyolc: a személyiséged olyan lesz, mint egy sebtiben letöltött mp3 ( ha megvolt a kisuj-jas csikk a Négy szoba utolsó jelenetéből, most szabad a kacaj), lehet feltölteni, másolni, mozgatni és törölni is, el is veszítheti az értékét a legmaszkulinabb zsörtölődés, a nem tudok egyszerre több helyen lenni, nem érted meg? Aki tanult némi val ástörténetet, annak felakad-hat a szeme egy kicsit: Kurzweil szerint az agyunkba rakott nanobotok megszűrik a valóságot és azt fogjuk látni, hal ani és érezni csak a minket érő ingerek közül, amiket szeretnénk. Ha meg semmit nem szeretnénk, akkor dózerolhatjuk az érzékeinket fiktív ingerekkel és eltűnhetünk a hetihétnapos napihuszonnégyórás virtu-

ális valóságban. A val ástörténet úgy jön a képbe, hogy a hinduizmus és a buddhizmus szerint az emberek már virtuális valóságban élnek (ezt a szakirodalom maya nak vagy il úziónak nevezi), csak nem tudnak róla. Meg úgy, hogy nem csak az istenek és félistenek látnak és hal-lanak egyszerre mindent a világban, hanem egy havi párezres broadband el enében mi is (a jobb pszichológusok ITT sütötték ránk az akut istenkomplexust). A kép persze attól lesz hátborzongatóan izgalmas, hogy az omniprezens felhasználók százezrei gyakorlatilag tömegükben alkotják a felvilágosult (más értelmezésben: WASP) világ tudatát, de legalábbis a látószervét.

Ha százezer felhasználó adja ki a bolygót látó szemet, akkor te nem vagy más, mint egy ommatídium, Istennek pedig pont olyan szeme van, mint egy bögölynek. Ap-pozíciós összetett, mondja erre az Élet és Tudomány.

189

Ha meg az álmodó emberek még egyszer lepetézik ma-

gukat (ha már rovarokról volt szó) egy virtuális valóság-

ba, azt meg deja vu nek hívjuk, mert Chris Nolan pont

erről forgatta le 2010 legjobb sci-fi filmjét, a négyszeres

álomhurokról szóló Inceptiont.

És itt eltörik minden, Kurzweil beleül az exponenciális

függvénybe, az meg az emberi félelem győzedelmes

mechanikus dildójaként kitolja őt az univerzumból. Nem

viccelek. Megérkezik a Szingularitás, bár akkorra már

az emberiség nem emberekből, hanem gépfüstből ál ,

akik (amik) vélhetőek örülnek, hogy végre történik ve-

lük valami új, amin rágózhatnak. Fogak nélkül. A mes-

terséges intel igenciák elhagyják a Földet és mindent

számítógéppé változtatnak, ami csak az útjukba kerül,

legyen az aszteroida, csil ag vagy egy komplett bolygó.

2200-ban az egész univerzumot felébresztjük, ami azt

jelenti, hogy az egész univerzumból egy számítógépet

csinálunk. Akármit is jelentsen ez.

idkfa iddqd

A játékfüggő olvasók ismerik a godmode kellemetlensé-

gét: pil anatok alatt porrá lehet zúzni több hétnyi játék-

élményt, ha örökéletet, örökfegyvert és öröklehetőséget kapunk, a kurzweili csömör pedig ennek az utórengését adja ki: ha már a fizika törvényeivel is azt csináljuk, mint egy unott csütörtök éjszaka a százcsatornás tévékapcsolóval, akkor eljön a nihiltől való rettegés és a szó szerint univerzális ingerzabálás: megteszünk mindent, amit el tudunk képzelni, aztán azt is, amit nem. ( Aztán még azokon is túlmegyünk, teker rá még egyet Kurzweil, szeret embereken gombokat nyomogatni, a kormányzatban és szellemi intelligentsiya magaslatán ülő embereknél meg kifejezetten működik az ilyen lételméleti opportu-nista maszlag. ) A crowdsourcing, az amatőrkultusz, a lehetőségekkel nem megáldott tehetség persze fenntartja a fejét 190

a víz felett és nem hagyja magát lenyomni. Csökken a

nyakkendős-okosannézős céges jövőkutatók szexepilje

is, a fiatalok egyre jobbak minta-és nyomkövetésben

( cserébe nem tudnak fára mászni és meghalnak a te-

lefonjuk nélkül, de nem baj, én sem tudok és nekem is

végem. neked is. ), aki pedig hangzatos jóslatokat do-

bál aládúcolás nélkül, az a végtelen seónul ába zuhan seónulla

tragikus hirtelenséggel. Az agy az ismétléstől vésődik (magyarítottam a

kognitív devnullt)

be, de az új ingerektől ébred fel, az információ és inger legalább annyira része a napi anyagcserének, mint a fehérje meg a koffein. Sőt. Brian David Johnson, az Intel jövőkutatója vélhetően ezért is vált koncepciót és hirdeti körbe, hogy ő és az általa összegyűjtött írók elképzelik és megírják az új jövőt: ha valamit el lehet képzelni, akkor azt meg is lehet valósítani. A sajtót körbejáró bril írötletet már korábban részleteztük az amerikai scifi-elit portáljai kapcsán, úgyhogy sajnos ez sem új a nap alatt, el enben sikerült hasznossá értelmeznünk még egy teljesen felesleges munkakört: a jövőkutató kultúrantropológus, társadalomkutató, kalandor és Indiana Jones egy személyben. Ilyen ember például Jan Chipchase, a No-kiánál 2009-ben felmondott usability kutató, aki a világ különböző pontjain dokumentálta le azt, hogy az emberek hogyan használják, hasznosítják, újrahasznosít-ják, mutálják, fuzionálják, hibridizálják vagy szarják le a technológiát, sok tekintetben ő az emberi videokamera, a történetmondó, a bárd, egy szóval: a lényeglátó.

Legjobb emlékeim szerint már megpróbált egyszer wasabis ostorral sarokba kergetni a magyar sci-fi élet azért, mert szerintük társadalmi felelősségvál alást kényszerítettem a nyakukba egy korábbi cikkemmel.

Tudom, hogy készül az újabb, ezúttal naga jolokiás ostor, de a világ legrosszabb viccének vagy gondolatkísérletének tartanám azt, ha bármelyik aktív magyar scifista nyakába próbálnám varrni a társadalmat, el enben továbbra is tartom a véleményem, hogy a novel ista 191

próbálkozások egészen irigylésreméltó és lekövethető

scenariokat festenek fel, ezekben az ezer helyre pub-

likáló, tinédzserekben és opensource regényterjesztés-

ben jártas Cory Doctorow, az új reménységnek kikiál-a cyberpunk meg

a tantrikus budd-

tott, ökotémákról behúzóan jól író, fétisfantasyben és ti-hizmus között

beti cyberpunkban sem gyakorlatlan Paolo Bacigalupi félúton

vagy Tim Maughan, aki Paintwork című novellagyűjteményével ihlette ki Doctorowból a cyberpunk++ zsáner-megnevezést, azt a keményvonalas scifit, ami gyakorlatilag maszturbálás a jelen technológiájára és féltérdes mélyhajlongás a nyolcvanas-kilencvenes évek rozsdás-dögös tudfantasztikuma előtt, csak éppen a technikai rész van jobban kihegyezve benne. ( Nem is csoda, hogy Doctorow írja le először, hogy cp++, nála pont a technikai részleteket szerettük annyira. ) Az El is-Sterling-Gibson szentháromságon kívül őszinte óvatossággal és távolságtartással érdemes kezelni bárkit ( őket is, amikor elkezdenek redbullorgiákról, Ma-kaóból klónozott emberbőr LV-táskákról meg viridiánus zöldtudatos magánnyugdíjpénztárakról blogolni), mindenki kétszer szűrendő anyaggal érkezik. ( Az internet önmagában kétszer négyszer szűrendő. ) A céges jövő-

kutatók várhatóan-sejthetően iparági érdekkel érkeznek, de hiába a szektorszűrt eredmény, a hangzatos és színes prezentáció, valamint a sok pénzből legyártott promovideó, ha a komplett emberiség összefoglalha-tó a Robot Chicken örökbecsű tizenöt másodperces kivágásával, miszerint értem a szervót, a szabadságfo-kot meg a mesterséges intel igenciát de most meg tudom baszni a robotot vagy nem tudom megbaszni, azt mondd meg, ANNYIRA NEM érdekel a többi.

Valahol Kurzweil focipályáján mozognak a transzhumanisták is, akik gyakorlatilag csil ámos svájcibicskát akarnak gyártani az emberi testből és szel emből egyaránt. Teljesen kiszámítható volt, hogy a web megszü-

192

letésénél asszisztáló cyberhippibábákból egyszercsak

kiürül a sav és rájönnek arra, hogy bármennyire azt írták

a fórumokon, hogy a tibeti halottaskönyvvel ki tudnak

szakadni a szamszárából, még mindig nem értik, hogy

mi a szamszára és a halottaskönyvben is csak csont-

vázak táncolnak, ők meg nem akarnak még meghalni,

jobb szereket kell keverni a laborban meg Bill Gibson is

megírta a robotkart, vastüdő meg már régóta van, csak

nem dizájnos. ( Úgyhogy először legyünk öregek dizáj-

nosan, utána meg hagyjuk ki belőle a legyünk öregeket,

gyakorlatilag erről szól a történet. ) A cyberpunk irodalom

társadalom-és egészségtudatos második generációja

is természetesen ekkor jelenik meg, a transzhumaniz-

mus meg gyakorlatilag Bruce Sterling örökbecsű sci-fi

operájából, a Schismatrix nál rezgeti meg sokunknál a Schismatrix,

fedőt: a gyömbért, csokoládét meg energiaitalt szaró-

ezt is kötelező

hugyozó robotkurvák képe csak azt nem ihlette meg, aki érvénnyel.

még nem nézett elég hentait és nem próbált redbul on túlélni egy negyvenórás nemalvásversenyt.

A képzet, hogy az evolúció nem velünk fejezte be a mondatot, már egy ideje tartja magát a tudományos életben (hogy a filozófiáról és az alkimista elképzelésekről most ne is beszéljünk), már Charles Darwin is egé-

szen valószínűnek tartotta, hogy éppen egy folyamat közepén nézünk magunkra. Nietzsche 1883-ban el-pattantott Übermensch e is felfogható egy vázlatnak az önmagát fizikailag és szel emileg meghaladó emberről, a szépújvilágos Aldous Huxley biológus testvére, Julian Huxley pedig hasonlóképpen egy önmagát meghaladó és túl épő emberről beszél, aki amúgy ember marad, aki emberi természetének új lehetőségeit fedezi fel és valósítja meg, gyakorlatilag ő az első, aki publikálja a transzhumanizmus szót, a definíció meg saccra ugyan-

így áll 2012-ben is. A transzhumanista mozgalmat az-tán elérte a Barnes & Noble meg a névrövidítés, 2008

és 2009 között öt számot publikált a H+ magazin, az 193

a test-és agyfejlesztéssel, implantokkal, geriátriával és

oldott hangulatú génsniccerezéssel foglalkozó maga-

zin, ami kétbetűs nevével izgalmasan publikálható nevet

kölcsönzött a mozgalomnak. Ezen és amúgy roppan-

tul fogyasztható tartalmán kívül más jelentősége is van

még a magazinnak: főszerkesztője az amerikai underR.U. Sirius

ground egyik jelentős alakja, az a R. U. Sirius, aki a

kilencvenes évek legfontosabb magazinját, a Mondo

2000-et főszerkesztette (és ő jegyzi a cyberpunk kultúra

legelismertebb öngúnykönyvét, a The Real Cyberpunk

Fakebook ot is). Az emberilegóisták némileg hasonlíta-

nak a szomorú Kurzweilra meg mániákus profi autó-

szerelőkre: egymás szavába vágva srófolják egymásra

a pirulákat, a biotechet meg az idealista koncepciókat

a jobb világ eljöveteléről, ami persze nem azt jelenti,

hogy mangakerek szemű őrültekként írnánk le őket, a

Kurzweilhoz vagy Hans Moravechez hasonló radikális

jövőmászók mel ett ugyanis más elképzelések is be-

kúsznak, nem is annyira fű alatt.

Ilyen például Bruce Sterling örökzöld (természetbarát viridianizmus

metavicc) Viridian mozgalma. Csak az idősek érde-kelnek minket; szeretjük a rendőröket és a katonákat; jövőkutatók vagyunk; és mivel minden művészeti mozgalomnak volt kedvenc drogja, mi a Viagrát választjuk, írja Sterling a mozgalom kiáltványában, a mozgalmista törekvések persze elúsznak a globálpolitika mocsarában. A Viridian 2008-ban zárolja magát, mondván hogy megjelent az innovációra szemet nyitó világoszöld ökogondolkodás, Sterling korai múltját meg szubkultúráját ismerve persze kicsit olyan az egész, mintha a drogoktól megfáradt hippik elkezdenének úgy viselkedni, mintha harminc évvel fiatalabbak lennének megint és kiáltványt írnak, aztán zihálnak és inkább otthagyják az egészet. Ott is hagyták. (Örömteli folytatása a Worldchanging blog, ahova az a Jamais Cascio 194

is publikál, aki mostanában az IEET101 jövőkutatójaként

teríti be az online harcmezőt.)

A jövő minden ígéretétől függetlenül azonban akárho-

gyan erőlködök, nem jutok előrébb. Nem mintha kéne.

Néha halott kígyót játszunk a pszichonauta Terence Terence McKenna

McKenna kultúrafejtő és eseményjósló programjával, a és a Timewave

Timewave Zero val

Zero

102, ami szerint a világ újdonságértéke összezuhan 2012 december 21-ére és elérkezünk egy újfajta világrendhez, amit minden kultúra megjósolt csak máshogyan, csak az egész világ félreértette és azt hiszi, hogy végünk lesz. Szóval megpiszkálom a grafikont, azt mondja, hogy decemberben vége lesz, én meg azt mondom, van még pár jó hónapom ugyanazt csinálni, amit eddig, utána más lesz. Aztán megkattintom a Google Readert és meglátom benne, hogy Virginiában leírha-tom az adóból az űrtemetkezést, Kína két hét alatt húz fel egy 30 emeletes toronyházat, terraformálni akarjuk a Marsot, robotok által használható opensource hálózatot és adatbázist épít egy EU-s konzorcium, megál ították a vérzést a hemofíliásokban... és itt megál ok. Ez itt a jövő

és a legizgalmasabb jelenben értékelhető jövőpontokat kövek alatt találom. Ha eddig eljutottál, már tudom, hogy hol kezdesz el keresgélni és szavatolom, naponta fogsz újat és meglepőt. Ami a következő oldalakon van, csak nagyon testközeli vörösposztó. Azért jó olvasást hozzá.

101 Institute for Ethics and Emerging Technologies 102 Ami már egy ideje Fractal Time Softwareként fut 195

DAMREP: Lesz netünk a Marson.

Helyesbítek. Van netünk a Marson.

Vint Cerf, a Google szarumánszakál ú alelnöke még 2008

novemberében jelentette ki, hogy a bolygóközi kommu-

nikáció muglik felé is kommunikálható próbaköre meg-

történt és ugyan le kell kétszer tusolnunk, elmennünk

bevásárolni meg elintézni a napi kötelező egészségügyi

fapfapot ahhoz, hogy megérkezzen a csajunk emailje

az Acidalia Colles tetejéről, hogy jól vagyok és furcsán intergalactic

lebegnek a nagyajkaim a nul agében, amúgy jóezitt, de planetary,

megérkezik. (Magyarán, olyan gyors a kozmikus inter-planetary

net, mint kétezerben a töltögetés modemmel Budapest intergalactic

belvárosában, viszont bombabiztosan működik.) A Mars-Föld távfutás a legjobb diszkonttal együtt is 54.6

mil ió kilométer103, úgyhogy a kommunikációs csúszások akár húsz percig is ráfagyaszthatják az arcunkra a vá-

rakozást ( a legjobb esetben ez csak három és fél perc).

A DTN, azaz disruption- (vagy delay-) tolerant network néven futó protokoll maga a hipermodern palackposta és a mediterrán ügyintézés keveréke: a csil agok között több ugrópont van felál ítva, amik addig tárolják az információt, amíg az hiba, veszteség és szívfájdalom nélkül tovább nem ment a sorban következő csomópontnak, úgyhogy ha már valaki elindította a kommunikációt, akkor az üzenet előbb vagy utóbb, de biztosan átér. Az utolsó publikus sajtóanyag 2009-es, akkor a Mars mellett dekkoló Deep Impact szonda 32 mil ió kilométeres távolságból küldött át képeket a NASA mérnökeinek.

103 Ez is akkor van, amikor a Föld afelionban van (azaz legtávolabb a Naptól), a Mars meg perihelionban (az meg legközelebb a Naphoz), és a dokumentált emberi történelemben ilyet még nem is láttunk, amilyet láttunk, az 2003-ban volt, 56 millió kilométer.

196

DAMREP: Darknet, bitcoin (meg az internet sötét

sarkai)

Random weboldal. Ha www-vel nézem, ismeretterjesztő ol-

dal barlangturizmusról meg vil ogó színes lámpákról, amiket csak jó szögből

látszik

felszúrok a fejemre és ötméteres körzetben idegbénulást oko-zok az összes pesti sofőrnek. Beütöm a címet www nélkül, voilá, aktuális mozifilmek meg albumok gyorsletöltő linkekkel.

A Google nyilván csak az elsőt látja. Amire éppen találtam, a darknet határmezsgyéjének legszélén van: az il egális, rejtett és protookkult (én is pornóokkultnak olvastam, az is jó) tartalmak térképe csak fejekben rejlik és frankón il ik rájuk a Fight Club első két szabálya.

A Google keresője képtelen találatot dobni bizonyos karakterekre, a matematikában nablaként ismert fordí-

tott háromszögre (∇), lotharingiai- (‡) vagy sima (†) keresztre vagy a mindenben jelenlévő női energiára (☬), ami gyakorlatilag meg is alapozza a keresők számára át-és megláthatatlan újábécét. Vagy titkosírást. A hatvanas-hetvenes évek sexploitation-filmjeiből, hipszterista okkultizmusból, az általában a Crystal Castles alatt öt szinttel mozgó zenei hozzáértés-ből meg a Casio-szintetizátorok olcsó hangzásából ál ó új underground sikerzsáner, a witch house például pont ebből építkezik. Warren El is 2010 júniusában dobta be a köztudatba blogján a †‡† egyszemélyes witch house projektet – ha nem írja mel é, hogy amúgy Ritualz ként is rá lehet találni, hosszú hetekbe vagy hónapokba is tel-hetett volna, míg valaki beleszalad (mert ugye a †‡† abszolút kereshetetlen karakterlánc). A witch house nem csupán kultúrszotyi, hanem egy újabb kísérlet egy kellően kevés ember által ismert rétegkultúra létrehozásá-

ra. A csapatok kombinálják a Google-láthatatlanságot a limitált kiadások üzleti model jével és a paranoid költöz-ködéssel: adott látogatószám után törlik az anyagaikat az ingyenes zenemutogató siteokról ( Soundcloud vagy Bandcamp), egészen gyorsan váltogatják a bázisaikat, néha egy fórumban vagy egy blogposzt kommentjei-197

ben, olyankor egy last.fm csoportban élnek. Az üzenet

egyértelmű: ha valami tényleg érdekel, áldozd rá a kellő

időt, energiát és szel emi kapacitást. Amilyen gyorsan

a net elénkdobott mindent, mérföldekkel közelebb ke-

rült egymáshoz a mainstream és az underground ( ami

persze egy pil anatig nem jelenti azt, hogy ne lennének

így is kel ően távol) – innentől kezdve egyértelműen adja

magát az, hogy az újabb undergroundnak nem csak

tartalmilag kell kevéssé fogyaszthatónak lennie, hanem

a megszerzés mechanizmusát is sokkal csavarosabbá

kell tenni.

Ezeknek a megcsavart mechanizmusú, rákereshetetlen, Titkosabbnak

fellelhetetlen, többszörös jelszó-vagy lokációvédett, tüntetem fel, mint

amennyire.

abszolútfészkontrollos oldalaknak és szolgáltatásoknak az egészét hívjuk darknet nek, darkweb nek, dark internet nek, darkakárminek – az ezeken fel elhető anyagok meg korántsem a fordított gyertyákkal glowstickező

fennakadt szemű francia hipszterek triphopjánál merülnek ki. Az il egális, szürkezónás, direkt büntetendő vagy csak túl underground anyagok itt tenyésznek, a sötétben, a legtöbbjére rá sem fogsz akadni, ha csak nem keresed ezeket specifikusan, nem kapsz egy szalvétára írt címet vagy nem szaladsz bele ezekbe egy szerencsés/szerencsétlen véletlen folytán. Jelszóvédett IRC-szervereken jelszóvédett csatornák, ahova csak ajánlással jutsz be, történjen bármilyen gyanús apróság (bármilyen apró), hogy legalább a nicknevek és a csatornák eltűnjenek, néha még a szerverek is. A bolygót többször átívelő anonimizáló hálózatok, amibe beleolvadva senki sem látja rajtad kívül, hogy mit csinálsz, a jobbakról nem feltétlenül hal asz, a médiakedvenc Tor-ról meg 2011

októberében bizonyították be a franciák, hogy egészen szépen meg lehet törni, azonosítani lehet a rendszert alkotó és biztosító anonimizáló gépeket, majd visszafejteni a titkosított kommunikációt. Nem mintha a Torba a német kormánynak ne lett volna hátsó kapuja. Ami nyil-198

ván felveti a kérdést, hogy melyik anonimizáló rendszer

kerül a Tor örökébe és hány névtelenséget ígérő Linux-

disztribúció kerül a kukába.

A darknetnek (inkább az il egalitást igénylő definíció,

mint a technikai megoldások miatt) részét alkotják a

filemegosztó hálózatok vagy azok a torrentoldalak is,

amikre bejutni, majd ottmaradni a mai átlagusert azon-

nal kizáró türelmet, erőfeszítést és intel igenciát igényel.

2011ben legalábbis sikerült belefutni egy olyan kizá-

rólag okkult anyagokat tartalmazó oldalra, amihez elő-

ször rá kel ett találnod az üzemeltetőket csoportosító

chatlinera (természetesen IRCre, a világ egyik izgalma-

És nem két darab

félből áll össze

sabb fele még mindig ott gyülekezik), ott megkaptad az az egész, na így a

ukázt, hogy tölts ki egy tízkérdéses, meglepően privát szép.

kérdéseket tartalmazó kérdőívet, másold be elérhető-

séggel együtt a válaszaidat egy másik csatornára és várj addig, amíg nem válaszolnak. Ha a válaszaid alapján nem vagy szimpatikus, kitiltanak a csatornáról és a szerverről is. Ha kilépsz várakozás közben, kitiltanak.

Ha a géped jelzi, hogy away vagy idle vagy (elaludtál, rá-

untál, eltűnt a figyelemközéppontból), kitiltanak. ( Aki va-lamennyire is jártas a torrentsiteok ratioban, azaz letöltési/feltöltési arányban mért titkos mikroökonómiájában, az pontosan tudja, hogy egy ezredjegynyi eltérés azon-nali büntihez, tiltáshoz ésvagymeg törléshez vezet, itt már okkult mikroökonómiáról beszélünk, a keresztutak loáival kötött támogatási szerződés kereten belül bármikor rámdobhatnak két hónapnyi balszerencsét, csak hogy érezzem, hova nem éri menni. ) 2011, június. A hirdetéseket már tolerálni képes cyberpunkok, kreatív ügynökségek és ingerfüggő

techiek primér forrása, a Wired lecikkezi a csak Toron keresztül elérhető darknetes drogpiac, a Silk Road elér-199

hetőségét104, működési hogyanjátmikéntjét és említést

tesz az ott és akkor egy varázsütésre ismertté váló di-

gitális fizetőeszközről, az egyszerre decentralizált és bitcoin és a

japán bitcoinról. Az nem titok, hogy a Tor hálózatán decentralizált

fizetőeszközök

hemzseg az il icit tartalom, a bitcoin azonban teljesen egyértelművé teszi, hogy attól, hogy nem látsz sikátort az interneten, nem jelenti azt, hogy nincs ott tízezer, amíg nem esel bele a nyúlüregbe, nem nyílik ki előtted más lehetőség. ( Minden kísérletezéstől függetlenül azért egészen kevesen mernénk anonim módon anonim felhasználóként anonim felhasználótól kormányfüggetlen fizetőeszközzel ismeretlen eredetű és hatású, valaminek kikiáltott szerért fizetni, amit azért eséllyel lekapcsol-hatnak a határon, persze nem a magyaron, ott a posta bármit átenged a vasárnapi váltásnál, ha nem lopja el hamarabb. El opja. ) Újabb fejezet nyílik az Interneten bármi beszerezhető c. könyvben a nigériai kölcsönspam és a mailben rendelhető ukrán feleségek után, bár ha okosan lépdeltél a kockákon, akkor találhattál már olyan oldalt is, ahol kilós kiszerelésben vehetted a piracetamot Bolíviából, nem volt éppen ISO-kompatibilis, de ha már az élet arra a pontjára kerültél, hogy netről rendeld, akkor megvolt a civilkurázsi mel ett a minilabor is, ahol éjszakába menően bontogathattad magadnak, hogy tényleg azt rendelted-e, amit.

A sikátorok legendás csodaszarvasa a warezscene, az az intézményhidra, ami a digitalizált tartalmak folyamatos elérhetőségét biztosítja, a jogtulajdonosok és a copyrightlobbisták szerint azért, hogy letépjék minden becsületes szel emi munkás fejét és beleszarjanak a torkukba, a warezscene félpublikus arspoeticái szerint meg azért, mert a tartalmakat fenn kell tartani és mert a munka eredményeit meg kell tudni vizsgálni, mielőtt pénzt adunk érte. A csata természetszerűleg szokásos 104 Ami nem is túl kacifántos, http://ianxz6zefk72ulzz.onion/index.php 200

rabló-pandúr módra zajlik: a scene mindig előrébb van A hidra sosem halt

1-2 lépéssel a pandúrokhoz képest, néha lép az Inter-meg, de ezt már

pol vagy valamelyik hárombetűs, lekapcsolnak valakit, mondtuk.

lefoglalnak egy szervert, lekapcsolnak egy teljes kollégi-umot meg géptermet, bejelentik, hogy hány terabytenyi jogsértő tartalmat találtak, akár huszat is, a scene meg bejelenti a hősi fogvatartottakat, hogy kitartanak mellettük, aztán szorosabbra veszik a biztonságot és a mai napig nem tudod, hogy hol vannak a topszerverek105 és van-e olyan pont a világon, ahol az eddig publikált öszszes film, könyv, zene vagy játék archiválva van. ( És ha van, a világ egyszer még hálás lesz a bűnbandáknak nevezett archivistáknak. Az sem ma lesz. ) A warezscene is pontosan olyan, mint a Harcosok Klubja, nem tudsz róla, nem beszélsz róla. Ha tudsz is valamit, a copyrightportálok partneroldalairól meg a cikkek kommentjeiből összegyűjtött információmorzsákból kezded el kihámozni a lényeget: minden kommentelő

jobban tudja a valóságot az összes többinél és náluk van a boast lényege – ha vannak bennfentes informá-

cióid, azokat bizony lebegtetni kel . Aztán néha kijön egy interjú, egy ígynézkiawarezscene szemfelnyitó cikk ( kicsit hidegháborús dezinfoáldozatnak érzi magát az ember, amikor ilyeneket olvas) vagy kijön egy YouTubera gyártott sorozat, mint a The Scene, amiből elméletileg megtudjuk, hogyan kerülnek fel torrentekre meg letöltőoldalakra a filmek, persze nem, de hidegháborús féligazságnak ez is jó lesz.

105 Húsanalógiával a szívesen snowbal ozó lányok, egyszerre fogadnak és osztanak el tovább: azok a szerverek, ahova a nagyobb warezcsapatok töltik fel pontszámra, státuszra és respektre menő versenyek keretén belül az általuk megszerzett vagy megtört anyagokat, onnan viszik tovább a courier ek kisebb siteokra, onnan megy az archív dump okra, onnan kerül ki torrentoldalakra, filelockerekbe, privát FTPkre, ingyenes blogszolgáltatóknál tiszavirág életű oldalakra.

201

2012, január. A The Pirate Bay-botrány óta megugrik

a torrenthasználat, megsokszorozódik a havi előfize-

téses filelockerek használata Rapidsharetől Fileserven

és Filefactoryn keresztül Oronig, Mediashare-ig meg

Zshare-ig, aztán lecsapnak rájuk, Megauploadtól

Fileserve-ig tűnnek el a jól futó szolgáltatások,

copycatek érkeznek a második és harmadik világokból,

a warezscene pedig lassan és biztosan tartja magát a

felszín alatt csendben. Ha érdekel, úgyis rátalálsz arra a

világra, amit keresel. Csak rosszul kell befordulni a sar-

kon és rögtön ott egy épület, sosem láttad eddig.

DAMREP: Hamisítható a DNS, beborul az igazság-

szolgáltatás

Szüleink pontosan tudják a kávézós-fánkozós-nagyirodás Persze eddig sem

amerikai krimikből, hogy ha betörünk, lopunk vagy lőfegy-borult be, de még

ver, akkor il ik kesztyűt húzni, hogy ne maradjon ujjlenyomat, igazabb az, hogy

a CSI-ismétléseken nyolcórázó tinédzserek pedig már azt ha valaki ki akar

is, hogy DNS-mintákat csak akkor nem hagyunk, ha előtte téged csinálni,

reaktorbiztos, belülről megvilágított nagy szkafanderekben akkor...

megyünk széfet törni. Abban szaladni ugyan nem fogunk, de legalább Darwindíj-biztos, ahogy lassított felvételben csinál belőlünk egy balról-be kamion élő emberi tekegolyó cosplayt.

Lényeg a lényeg, DNS-t nem hagyunk magunk után. Csak szájban.

Mégis. Meglepően kevés visszhangot hagy maga után a New York Times 2009-es híradása arról, hogy az izraeli Nucleix kutatói szerint106 hamisítható a DNS. Ha már hagytad nyitva házibuli közben a Facebookot, akkor túrórudiban fogadok, hogy láttál már sunyira részegedett félbarátot a nevedben irkálni a faladra ( ez a jobbik eset) vagy kúrókoketteket küldeni közös felebarátaitoknak ( ez alkalmasint még jó is lehet, amúgy lemagyarítottam ne-106 (többször is, tehát reprodukálható, tehát eleget tesz a tudományos kísérlet alapkövetelményeinek):, a 202

ked a poke-ot, kacsints hálásan, a kúrókrokett sem rossz

olvasat), jobb helyeken ezt hívják identity theft nek, idő-

legesen meglovasított személyiségnek, ex jogászanyja

többszörösen halmozott személyiségtolvajlásnak, ha a

World of Warcraft accountodat el opták és más játszik

vagy farmol aranyat helyetted, az életkorodtól függő-

en két nagyságrenddel frusztrálóbb. A legfrusztrálóbb

mégis az, hogy a hasonlatot az utca sötétebbik oldala

továbbvitte, a DNS-edet is el lehet lopni a biológiai sze-

mélyazonosságoddal együtt.

Amit a biológiaórán nem fognak neked letolni: az embe-Tehát visszatér-

rekkel való kibaszás szempontjából kétféle DNS-t különhetünk az eredeti

babonához:

böztetünk meg: az in vivo az, amivel születtél, az in vitro körmöt, szőrt,

meg az, amit némi szaktudással, alapfelszereléssel meg nyálat nem

biankóörökítőanyaggal legyártasz a laborban. Injektálod hagyunk sehol.

vérbe, nyálba, spermába, lerakod egy helyszínen, a vilá-

gon bárkit tudsz így inkriminálni, akinek a DNS-mintája a laborodban van, egy olyat meg akkor nem veszel valakiről, ha nem akarsz. A sajtóanyag a kellő csúsztatással érkezik: a Nucleix természetes megtalálta a különbsé-

get a kétfajta DNS között ( az in vitro DNS-ben minden lokusz metilálatlan, pislants kettőt, ez azt jelenti, hogy más megoldotta a feladatot), ez viszont nem garantálja egy pil anatig sem azt, hogy az USA és Izrael bizonyos nyomozószervein kívül mások aktívan ( vagy egyáltalán, csak néha-néha, tessék-lássék) lefuttatnák a tesztet DNS-vizsgálat során. Vagy hogy egyáltalán ismernék-e.

Vagy hogy egyáltalán olvastak-e róla. Még egy koporsószög a világba fordított hitetlenség makkjába, még kevésbé hihetünk bármiben ( és már eddig sem hittünk semmiben sem).

203

DAMREP: Testzenészek

A brit timeline a zeneipar sokszoros mélyrepülése,

előadóművészetből, partykultúrából meg sokszorosan meg-

tekert alkotófolyamatokból nem kaptunk semmit, persze,

idoruk kerülnek a tophúszba, de ezt két scifi után megmond-

ja neked bármelyik 9gagen nyolcórázó ásítozó tinédzser. A

warezszcéna a világ archivistája, a copyrightproblémák fel-

nyitották a vásárlók szemét a csökkenő minőségű mainstream

zenei kínálatra, a szintetizátorok bil entyűsből desktopra,

desktropról appba vándoroltak, Kerr napi sirámainak meg-Aztán valahol

felelően az ember könnyebben onthatja a világra [“kreatív”

mindenki zenész

“műveit”], mint eddig, meanwhile in the UK Ian Neild totá-

lesz.

lisan elveszett az ébresztőórával összekötött pirulaadagoló ötletében.

Ezzel kel előadni, gesztikulál Alexey Tegin, kangling et, emberi combcsontból készített trombitát tart a kezé-

ben, merthogy a buddhizmus előtti tibeti ősval ás, a bön rituáléi is olyanok, mint az ikeabútor, jó esetben papírforma szerint csinálod és akkor szerencséd van, ha nem, akkor vagy az anyóslátogatás közben köszön el az asztal négy lába egyszerre, ami a ritualitás szempontjából annyit jelent, hogy megjelenik Tronma Ngagmo, a haragvó dakini és keresztülteszi az arcodat a fájdalom fátylán. (Ami akármennyire fátyol, mégsem esik jól az embernek.) Az ikeavonalat meg a fájdalomfátylat kivette a történetből a világ összes zenéje, aki nem akart büntit kapni a kísérletezésért, így járt John Cage a preparált zongorával, a mi Lois Viktorunk a mosógépből gyártott tekerőlanttal, a circuitbender ek az otthoni elektronikából gyártott túlfeszelt zajkeltőeszközökkel, a zöldségekből ( zöldségekkel) koncertező bécsi Vegetable Orchestra és természetesen Japánban már játékshow keretén belül is kel ett háztartási eszközökből impromptu hangszereket gyártani (és ha már japán, nem tudok nem megemlékezni a Maywa Denki hangegység különleges hangszereiről sem). (És igen, minden do-it-yourself amerikanizált alapja, a MAKE magazin is ezerszer cikkezett ilyenekről.) 204

Huszonegyedik század, az internetek. A testünk a

h+ és a grinderek szerint csodálatos festővászon, a

mindigújabb kultúr traceurök szerint inkább oszcil átor.

Ha láttad már a világlegjobb Beardymant, tudod, mi fán

terem a beatbox és torokkal-száj al-nyelvvel hogyan

lehet szimulálni két egymástól függetlenül szóló bake-

litet egyszerre, hogy a dobgépeket meg a zene masz-

turbáláshoz használt dörzspapírjaként elgyakorlatiasult

dubstepet már ne is említsük – még ha nem is fogod he-

tek alatt elsajátítani azt a szintű skillt, ami egy profi jazz-

dobos száj al utánzásához szükséges, kitörölhetetlen

marad a tény, hogy te magad vagy a hangszer. ( Ezt per-

sze minden énekes és vokalista tudja több évtízezrede,

de most a fentiektől egy kicsit a világ tetején érezheted

magad, ezt most nem rontom el. )

Meglepően, de amúgy teljesen triviálisan definiál-A Kinect meg a

ja újra az elektronikus testzene fogalmát a Kinect. A testzene románca

webcambe integrált játékirányítóval nem csupán emberi kardot, táncgépet, lavinát vagy vadvízi csónakot tudunk magunkból csinálni, hanem élő emberi theremint is, a szoftver ugyanis a fejünk, törzsünk, kezeink meg lábaink különféle mozgásait paraméterekhez tudja kötni, úgyhogy ha a a bal kezemet vízszintesen mozgatom, akkor a hangmagasság változik, ha függőlegesen, akkor a hangerő, vezényelek, a zene meg úgy változik, ahogy én integetek. (Ennek korai változata már a Wii nuncsukjaival is működött, azt glitchzenészek szerették effektekhez kötni, az ígyisúgyisdarabokratört zenét így még jobban és stílszerűbben ette a nerd közönség.) Mindeközben terhes a világ szórakoztatóipara az elektronikus agyzenével. Is. ( Jó buli van valahol, folyamatosan születőben van minden, hadd’. ) Az Emotiv EPOC névre keresztelt brain-computer headsetjéhez (il etve annak fejlesztői változatához) ingyen tölthető le a subConch szintetizátor, ami gondolatainktól (és az előadómódban 205

arckifejezéseinktől) függően ál ítja egy hang különböző

tulajdonságait.

A testzene és a testvászon leglátványosabb összeke-Reprodukáld.

veredését minden bizonnyal a tokiói Daito Manabe prezentálja. A mikrosokk a világ egyik legszórakoztatóbb kísérleti eszköze, ő is ezt használja ki ( meg azt, hogy a japán glitchtechnonak olyan hangzása van, hogy hirtelen mindent be akarsz dobozolni és címkézni a környékeden és utána rámenni a tésztaszaggatóval), elég egy videót megnézni, hogy lásd és értsd a frankót: ilyen az, amikor a zenére szinkronizáltan folyik szét az arcod ezer darabra. Legalább genderbiztosan és pornóutalás nélkül mondhatja azt, hogy “party volt a számban”. Heh heh.

DAMREP: Jövőszex, neonnal vésett szopóirányzék

“Két tele kézzel maszturbálni, miközben méretes csokidarabok loccsannak szét a szádból, mind ezt várjuk”, mondja Dylan Moran lelkészriasztóra il uminált ál apotban, na majdnem ez van itt is megint, valamelyik monitoron a Future Funk Squad londoni ugorjalevegőbe-azénekesnőnkjómellű-hopja, a má-

sikon meg Armitage, a hazai Gibson-fordítók ROCKja, akivel a The City prezit elemezzük meg bontjuk szét éppen, mindent elborít a kávé meg a koriander szaga, QR-kódokkal terjesztett kalózrádiókat, lokatív társkereső oldalakat, Google Streetview-megoldásokat oldalról szolidan torkoztató megoldásokat né-

zünk, aztán valahogy bejön egy RealDoll-dokumentumfilm, ahogy egy darabokrahasznált babát vesz szemügyre a szerelő (pardon, A Szerelő, ilyen körökben kifizetődőbb már így), ötödosztályú belga gyorsétterem csiga deluxe menüjét megszégyenítő darabokat tesz az asztalra, nézi, pár kontinenssel arrébb ebből már jósolnának, azt mondja, “kifogyóban vagyok a pinából”, aztán nekiáll térdet fúrni, a Twitterről meg beúszik oldalt a két évvel ezelőtti japán divat-underground-cikk, a részben krómból és fraktálszerkezetből összetett Fuck Bearről. Tanulságos ez a vasárnap, ki kéne engednem az ipari 206

évek legsavasabb számait feldolgozó mariachi-sokaságot az

ágyneműtartóból, E. is ott szorongott velük több héten át, az-

óta ha meglát, minden mondatot úgy kezd, hogy HALLOD?

Persze, hogy hal om. Én tettelek oda titeket.”

A világ perverzei Tokióban egyesülnek. A világ perver-

zei olyanok, mint Tokió. Bármire (bármire) van igényed,

elrejtett sikátorok krómpiszkos körömmel meghajtott

szamárfülei mögött megtalálhatod azt (és legalább fél

tucat bűntársat mel é) és ha jogilag még nem is vagytok

büntethetőek, az esztétikum, a józan ész és a kognitív

funkciók el en legalább egy fél oppenheimert tapsoltok

el fejenként. Warren El is olyan tokiói újhipergazdag ét-Vagy urban

termekről regél, ahol rámutathatsz az élő ál atra és meg-legend, vagy nem.

dughatod, mielőtt megennéd. Nemtől és lábszámtól füg-

getlenül. A Tumblr végtelenül tizenötéveisunalmasvolt

csápos-hernyós-angolnás dugásai és katétere-

zései mel ett megjelenik a kilincsnyalogató loliták

szubzsánere. Robotfetisiszták trollolják egymást azon,

hogy hogyan jobb a fröccsöntött szexrobot, ha moz-

gathatod a végtagjait vagy ha – pénz és szabadságfok

híján – csak elképzeled, hogy le van kötözve. Amíg ke-

ressük a shemalek, transzvesztiták és androgünök mel-

lett a negyedik, ötödik vagy akárhanyadik új biológiai

nemet, addig egy pil anatra megakad a szemünk Buck FTM!

Angelen, aki szerint annyira unalmas az élet, hogy a hangján meg a vagináján kívül mindenéből férfit gyár-tatott. Szexpartnerkeresőn futunk bele abba az örökbecsűbe, hogy “tű, kaviár, normál szex tabu”. Extrém he-retaposás extrém hegyes tűsarkúkkal. Latex búslakodó, mumifikálóágy és a Fleshlight, mint a sztárcopyrightolt műpinával ötvözött elemlámpa (bár az öklözőzsírt meg a zsírágyút egy szépemlékű karácsonyon az egyik nagy hírszájt télapós-csíkoskanyarnyalókás-fenyőgal yas webshopjából is vásárolhattak a konszolidált matek-tanárnők délután háromkor, a katalógus-engine átme-neti zavara miatt). A játékvonattaposó felöltözött nők 207

lelasssított felvételei ( mint extrém japán szexipari niche),

főzzünkspermával receptkönyv, emberi pónik, daruval

nőbe emelgetett pónik, endéká gyermekpónik ( akárhogy

nézem, a lófasz pornóipari zollstock) és barbik, kizárólag

vaginából kilógó pózban lomoeffektezve. Amikor azt hi-

szed, hogy mindent láttál, semmit sem láttál, tesz róla a

Tumblr, a 4chan meg az internet perverz és megál ítha-

tatlanul maszturbáló kisfiúöntudata. Mindent bedugtak

mindenhova és ha már sikerült, akkor rögtön mel édug-

tak még egyet, minden testfolyadékkal főztek, festettek

és áldoztak, minden orgiába lehet pakolni legalább egy

embert. Mindig van pluszegy (köszönjük, Google, te hi-

+2

telesítetted a világnak a namégegy et, mától szabad, sőt, közösségi rétegoldalakon elvárt).

babák és lágyrobotok

Nem kapsz el semmit, nem mond nemet, azt csinálja, amit akarsz, mindig a párod lesz. Ebben a sorrendben köpi a pro-indokokat a mesterséges partnerrel folytatott kultúrtövig csatakos hajú és malacszemű Renfieldje, Doug Hynes, a Roxxxy nevű világelsőszexrobot megalkotója. Hynes aggasztó jelenség, mert asszociációs fo-gasokba öltözik és minden fogas a skizoid tüdőembólia és a passzívagresszív vérbaj között ingadozik valahol, persze nem csak a lovadat nem bíznád rá, hanem a liftbe se szál nál be vele. A rúzzsal és a szemfestékkel elő-

ször ( tehát mértéktelenül) bánó genderbizonytalan és csúnya fiúk bátortalan próbálkozásait ( de inkább generációs típusproblémáját) örökíti meg Roxxxy kitalálható-

an bitangronda arca, a lényeg persze a gombnyomásra választható személyiségeken van: keresztény lányisko-lák első padsorából kiemelt bozótpinás prűdségtől egé-

szen a koponyaöklöző szadomazoig fut a lista. A sajtó-

anyagban legalábbis. ( A valóságban akkor dob a baba mondatot nyilvánnemmozgó ajkakkal, amikor megfogod 208

vagy bedugod valamijét, a személyiségétől függően

csak beszélni, szitkozódni vagy mormogni fog, magáról

lerúgni vagy koponyaöklözni ugyebár – sajnos – nem.

Ennyit az immerzív technológia nagyszerűségéről, így

múlik el a világ dicsősége. )

A sarki szexboltok kétezer forintos dugható műtehenei

és a közel kétmil ióból összehozható pinacsimborasz-

szó, az ultravalósághű ( nem) RealDoll között mozog a realdoll

kettőezertízes években a mesterséges partnerek listá-

ja, a piaci igény pedig egyértelműen mutogatja a jele-ket. Kel enek a vágyálmainkban szereplő partnerek és pontosan azok, olyan színű haj al és szemmel és akkora mel el és olyan ruhában, amilyenben mi akarjuk, a robot öntudatlansága pedig pont a szégyenérzetünknek kedvez, hadd engedjük már el magunkat, hadd ne kel jen magyarázkodni a sarki bárból felhozott lánynak, hogy miért kell egy kisjézusos buttpluggal, dédszüleink kucs-májában és mentoltól hűtőhideg száj al bedobnia ma-gát, ha egyszer az önző libidó azt diktálja. A szexrobot ezért jó és rossz egyszerre: úgy megyünk ki vele a komfortzónából, hogy közben benne is maradunk, úgy va-lósítottunk meg vele egy nagy vágyat, hogy közben a másik ott sem volt, nem reagált és nem volt jelenléte.

A jelenlét hiánya, a feedback hiánya, az emberszerű

mozgás, reakciók és spontaneitás hiánya adják össze a szexrobotok fonákját, ennél persze olcsóbb megdugni egy dinnyét vagy egy fél grapefruitot, az még csíp is, teszi hozzá mindehhez egy deviáns egy szakfórumnak korántsem nevezhető ifjúsági oldal fórumán, ki rtotta a beszélgetést abban a topikban hosszú hetekre, innen is őszinte ( nem) köszönetünket küldjük neki, arab narancs-ligetbe csomagolva. A My Sex Robot vagy a Guys and Dolls dokumentumfilmek őszinte nyersességgel dobják a kártyákat az asztalra: a rakható humanoidokat igénylő

209

piaci célcsoportot a társadalom azon részének ál ítják

be, akiknek szánalomból legalább egy zsemlét dobnál,

ha nem többet, a bemutatott robotok egy ipari présgép

minden kecsességével mozognak ( Doug Hynes Roxxyja

mel ett Scott Maclean építőipari munkás farkaslány arcú

Suzieját emlegeti mindenki), az egymásra fektetett,

csak csípőtolásra képes robotok pedig az absztrakció

legmagasabb fokait hágják (szó szerint), dobj egymásra Ebből is van

két telefont, stilizált japán romantika, legalább ennyire.

tumblr.

A robotfétis – ahogy minden más fétis is – a szégyenből jön, hangzik el a My Sex Robotban, ebből persze az újságírók boldogan kihúzhatják magukat, a kezdetek kezdetén ők vitték magukkal a “sztorit kel ett írnom, tapasztalat kellett” mentségét. Is.

KIEMELT ANYAG: Mágiából partykellék, szakrálisból deviáns

(PEP! Magazin, 2008 december)

A hosszú combokra tapadó latex, a rózsaszín szőrös bilincs és a hordozható arcpisszoár ugyanarra az elképzelésre épül, mint a keresztény szentegyház keresztje vagy a szentek bebalzsamozott jobb keze: egyes tárgyaknak természetfeletti erőssége hatalma van mások felett – aki itt voodoobabát emleget, jól teszi – a nyugat-afrikai hitvilági valláskutatók a tizennyolcadik század közepén csapnak le az ötletre. Meglehetősen későn, ha valaki foglalkozott néprajzzal, tisztában van a ténnyel, hogy milyen erőt tulajdonítanak a vérnek vagy csontoknak, levágott hajat vagy körmöt eldobni pedig akkora biztonsági rés volt az ember életében mint manapság az, hogy az MSN-vagy Gmail-jelszavát monitorra ragasztott papírfecnin tárolja. Az élet persze attól érdekes, hogy mindkettőre rengeteg példa akadt az elmúlt években és évszázadokban egyaránt.

210

A valóság szövetét aztán Freud, Binet és Kraffft-Ebing szentháromsága szaggatja nedvessé és gumi l atúvá. A pszichoanalízis atyja szerint a fetisizmus rendellenes szexuális viselkedés, amelyben a vágy egy tárgyra vagy testrészre irányul, az IQ-teszteket világrahozó Binet a fogalmat híresítette el, Kraffft-Ebing szerint a fetisiszták patológiás szexuális degenerációtól és hiperérzékenységtől szenvednek. A huszadik század elején a szexuálpszichológusok évtizedenként lőttek el újabb elméleteket korai orientációkról, a legszimpatikusabbnak és leg-biztonságosabbnak talán Magnus Hirschfeld elméletét tarthatjuk, ami szerint mindenki fetisiszta, csak ez a legtöbbünkben egészséges szinten mozog. Elvégre a gyer-mekek esetében sem tartjuk fetisiszta viselkedésnek, ha órákig szopják a hüvelykuj ukat.

Így lett valahogy a fétisből deviancia és parafília között meghúzódó divatcikk, tízezreket mozgató kink, kifejezési eszköz és elismert szexipari alzsáner, ami a popkultúra ezernyi részén talált már fogódzót. A Wachowski-fivérek óta tudjuk, hogy míg a bőrmaszk és az orvosi fogászfel-szerelések nem feltétlenül elemei egy lézerekkel átszőtt partynak, addig a fekete lakk igen. A fétisdivatot a gothic és ipari szubkultúra térnyerése tette igazán a populáris kultúra részévé, ha máshonnan nem ismerjük a simaság és a corsetry divatját, Dita von Teese, Marilyn Manson volt partnere mindenkinek szexobjektnek számít, ha nem láttad, akkor is láttad már. Mások az ötvenes évek fétismodelljére és spanking-királynőjére, Bettie Page-re asszociálnak.

A fenti elméleteket összegyúrva lyukadjunk csak ki a klasszikus hirschfeldi axiómához: mindenki fetisiszta.

Tegyük szívünkre a kezünket – egyesek a fehérnemű-

re gerjednek, a stiletto-magassarkúkra, mások csak a barnákat vagy a szőkéket szeretik vagy csak D-kosár felett hajlandóak gondolkodni – elég mindennapos, 211

egyben ártatlan fókusztárgyak, fókusztestrészek ezek.

A szexboltos bevásárlások sem feltétlenül közelítik meg a fetisizmust, dildótól, instant catsuittól vagy ujjbilincs-től sem leszünk jobban fetisiszták. A hovatartozás és hozzátartozás meglehetősen nehezen definiálható, de könnyedén felismerhető. Aki a Titkárnő című 2002-es alkotást látta, emlékezhet: a belső stresszt önagresszió-

val kezeli a látszólag visszafogott főhősnő, előszeretettel helyezkedik hatalmi játékokba, különös jelentősséggel bír az a jelenet, amikor Maggie Gyl enhaal asztalra ta-pasztott kézzel ül az asztal mögött (sok órája már), arról faggatják, mozdulatlansága vajon szexuális természetű-e, ő pedig dühösen replikázik, “Does this look sexual to you?”.

Erre már sokat értően bólogathatunk, hiszen tudjuk: bárminek lehet szexuális töltete, a patológia pedig el-néző az ilyen fantáziákkal egészen addig, amíg a vágy elérése nem ütközik törvénybe, il etve nem okoz kárt a fetisisztában vagy vágyának megtestesítőjében. Kérdé-

ses lehet ennek tudatában az, hogy mi számít hardcore, menő, trendi vagy extrém fétisnek, mi az, ami a legjobban izgatja az embereket – ebben a kérdéskörben pedig kihagyhatjuk a büntető-és mindenhogyjogilag padlóbazúzandó pornóipari kilengéseket.

Aki belefutott már a Marquis vagy a Skin Two kiadvá-

nyaiba és képes megfelelő nyitottsággal szemlélni a fétismodellekkel bőven megszórt magazinokat, ráérez majd a BDSM-szcéna alapvető elemeire, a szadizmus-mazochizmus, dominancia és alárendeltség egymást kiegészítő kettősére, az ehhez használt eszközökre, az ipari standardnak tekintett lakkra és latexre, gázmasz-kokra, szájpeckekre, légzésvisszaszorítóra, mozgás-blokkoló felszerelésekre, azokra az elemekre, amelyek révén a kísérletező kedvűek akár emberi szekérré vagy hordszékké is alakíthatják magukat. Nem feltétlenül ne-212

héz dolog olyan webboltokra találni, ahol megtalálhatjuk a fétis-szcéna felszereléseinek nagyját, az elfogadásnál már jóval nehezebb elképzelni azt a mindsetet, amelyben valaki arra vágyik, hogy levegő-és folyadékmentes latexágyba szíjazzák, a mumifikálószetteknél és a kont-rollmaszkoknál pedig önkéntelenül megkérdezik majd a kíváncsiabbak, hogy miféle stressz, trauma válthatja ki az igényt arra, hogy valakinek folyamatossá váljon ezirányú vágyódása.

Ami a japán fétist il eti, az ottani pszichoszexuális kultú-

rát és annak megnyilvánulásait nemcsak extrémnek és egzotikusnak tartják, hanem utánoznivalónak is – egyszerre üt különböző földrészeken az orvosi vizsgálatokhoz szükséges eszközöket, mind pedig a vizsgálatokat felhasználó medical fétis, Tokió a legézelt arcú kegadoru lányokat már Shinjukuben is szívesen látja, ugyanúgy, ahogyan a gothic lolitákat is – érdekes módon a lolita-komplexus Japánban szerencsére inkább az ártatlan, barokkoskodó gothic kultúrába ágyazta bele magát. A polipokat a hentai-közeg vitte magával, a bondage pedig shibari vagy kinbaku néven értelmeződött át és ér-telmezte át magát a testet, annak (fel)használhatóságát és méltóságát is. Elég pár japán partifotóra ránézni (DJ

Sisen és a Tokyo Dark Castle jó ki ndulópontnak szá-

mít) ahhoz, hogy megál apítsuk, az európai extremitást a párszáz fős japán gothic közeg mindenestül falta fel.

Ha működik, akkor működik, süthető a fétis mindennapos értelmezése mel é a biankómondat, aki pedig az európai (főként a német), il etve az amerikai fétis iránt mutat nagyobb érdeklődést, kezdje a tiszteletkört az említett újságok mellett a Torture Garden rendezvényeivel, holdudvarával és filozófiájával – egy hat évvel ezelőtti party kivetítőjén többszáz ember között rögzített fül edt divatbemutató jut eszembe, a közel két méteres, fehérre meszelt, kopasz, mélyen ülő szemű gólyaember 213

testébe több drót ruhafogast ütöttek, amelyeken külön-

leges ruhakölteményeket egyensúlyozva lépdelt furcsán

ingva a kifutón. Ha valaki emlékszik a Mátrix jeleneteire,

megnyugtatom: alig volt köze a kettőnek egymáshoz. Aki

pedig azzal érvelne, a fétis meglehetősen alantas dolog

(pontosítás és érvelés nélkül), gondolja át: bármit kom-

penzálhatunk bármivel egészen addig, míg nem oko-

zunk vele kárt senkinek. Lelkileg egészséges emberek

pedig, bármilyen fájdalmas, nincsenek.

Minden technika és technológia amorális, követke-

zésképpen amíg a boldogság kék madarát keresve

hálószobamélyen tolod az empéháromhangon nyívó,

cserélhető gyomrú gumimacskát, addig minden az id

terve szerint halad.

“A jelenlét hiánya, a feedback hiánya, az embersze-

rű mozgás, reakciók és spontaneitás hiánya. ” Hu-

mánhasonló bőr, il at, feromonok, reakciók, megfele-

lő finommotorikus rendszerek az érintéshez és vagy

többmil ió szerető reakcióiból összehozott adatbázis és

az ebből megfelelően válogató algoritmus vagy kellő-

en lebutított mesterséges intel igencia kell ahhoz, hogy

a robotszerető átmenjen a leglucskosabb pokolkörök-

ben edzett Turing-teszten is. Stephen Levy jövőkutató Stephen Levy meg

még egy M-G pont.

(hasonmása amúgy az egyik legizmosabb brit paródia, a Little Britain egyik alkotójának, David Wal iamsnek) szerint 2050 lesz az éve annak, amikor torkoztathatjuk a mosogatógépünket és hűségpontokat kaphatunk érte, mindez persze képletes, lefordítva viszont azt jelenti, hogy az amerikai pornóipar 40 év alatt kihajtja az ultrahipokrita amerikai törvénykező lobbiból a legitim szexrabszolgaságot, legalább kétlépcsős személyiség jogrendről beszélünk majd a mesterséges intel igenciák vagy robotok esetében és jó esetben nem leszel statisztikai anomália meg Darwindíj akkor, ha makkonlő a mikroáram.

214

a távolságot, mint üveggolyót

A szexrobotrajongók dokumentumfilmei ébresztenek rá

arra az apró valósághű valószerűtlenségre, hogy a BTTT

évekkel korábban behirdetett tippje, az emailben kapott

orgazmus megtalálta a célközönségét, az egyiket leg-

alábbis: a fejben élő, bizonyos valóságelemeket behú-

zó parafilek, akiknek elég egy baba, egy babaszerűség,

egy fókusz, amire fejben nagyon könnyen ráhúzhatják

már azt, amit bele akarnak lenni ( sok tekintetben a ke-

resztény kereszt is ugyanilyen mentális erő-és hatalom-

fókusz, itt biztosítottam a botránykönyvséget, összeka-

csintok a sajtóképviselőkkel, startolhat a metakönyv). A

másik célközönség pedig a tinédzserek, kik mások, akik

sportokat és tömeghalált fognak az emailben elküldött

orgazmussal okozni, a sorozatmaszturbáló csimpán-

zok szintjén lévő pszichoszexualitás imádni fogja azt,

amikor tízperceket lehet bérelni egy globális spamming

networkön, hogy cégeket vagy magánszemélyeket le-

hessen a halálba kergetni a folyamatos orgazmussal,

de legalábbis ki lehessen égetni az agyuk egy jó részét.

Elégtelenért küldték szexhalálba a diákok tanárukat, kö-

napimti

szönt az újabb lead. ( Ha úgy fogom fel amúgy, olyan az emailben elküldött orgazmus, mint a nagyon apró babkonzerv a polc tetején, milyen betegnek, öregnek vagy szomorúnak kell lenni ahhoz, hogy egy ilyennek örüljön az ember? Ha átkalkulálom appra és iphonera írt orgazmusappról beszélek, akkor már működőképe-sebb ötletről beszélünk, de még nem tudjuk, hogy milyen perifériákkal dolgozhatunk együtt. ) A tinédzserek aztán persze valahol népbetegséggé tehetik a Michel e Thompson által elhíresített PSAS, a napi háromszázszor ( ez is epikus túlzás, de legalábbis sokszor) élvezésben kulmináló medikai rendel enességet, a neten közvetíthető érzéki szex meg Kurzweil tolmácsolásában egé-

szen vágyálmosan elképzelhető, viszont 2020-ban garantáltan nem jön össze, a BTTT ugyanis akkorra lőtte be. ( Kevin Warwick implantjai előrevetítik a távolságból 215

működőképes szexet, igazából a lényeg csak az, hogy

agyban működjön minden, ha ott működik minden, ak-

kor már igazából mindegy, hogy testben érezzük vagy

sem, legfeljebb a férfiak is elkezdik megtapasztalni

azt a ritkaságot, amikor agyban elsülnek, testben vi-

szont nem. ) Eggyel olcsóbb megoldás a teledildonika,

amikor a távolságot, mint üveggolyót a dildókkal meg

egyéb dugó-meg szopatóberendezésekkel kombinál-

juk, ilyenkor szokás felhozni minden cyberpunk játék

csimborasszójához, a Rezhez gyártott, technora lüktető

A szép majd

vibrátort meg a kilencvenes évek legnagyobb hoaxának az lesz, ami-hitt, aztán mégis legszomorúbb valóságaként megvaló-

kor a kedvenc

sult FUFme-t, ami két műszerv meg egy szoftver sze-trackedet is

rencsétlen, de legalább jó szándékkal megkomponált megdughatod.

Akár DJmix, akár

kombinációja, a felhasználási módokat meg majd min-kantáta.

denki magának.

DAMREP: Eltűnik a kézírás

Egyfelől drámai, másfelől nem igaz, de azért gondoljunk már bele, hogy az elmúlt öt évben mikor írtunk kézzel utoljára. Aláírás. Bevásárlólista. Talán jegyzet, kézzel, ha irodai brainstormingon a visszamaradt ügyfélbrandelt ceruzával kel ett írni. Vagy táblára, arra a fehérre. A diákjaimtól minden alkalommal elnézést kérek, amikor kézzel kell írniuk a dolgo-zatot, meg magamtól, amikor kézzel kell a megjegyzéseket a vizsgalapjaikra írnom. (Még rosszabb, amikor elfelejtem: megint nem kötöttem olvashatósághoz a pass-or-failt.) Meg egyáltalán, hogyan néz ki a kézírás angol nyelvterüketeken Birminghamtől Brooklynig? Nincs fo-lyóírás ( az a nemnyomtatott kézírás, amikor össze vannak kötve a betűk), nyomtatott van, az i tetején karika van és nem pont, ezért anno a szigorúbb nyelvtanta-nárok pontot vontak le külalak miatt, mi meg cserébe felkentük szappannal a bejáratot, csakhogy tudják, hol a helyük ( a balesetin, hol máshol). A Time 2009-ben 216

kelt kisebbfajta kultúrpánikot, hogy eltűnik a nyomtatott

kézírás is, persze, hogy eltűnik, mindenki bil entyűzeten,

mobilon meg tableten ír, az idősebb generációk is egy-

re kevésbé használnak írószerszámot, a fiatalokat meg

egyáltalán nem kényszeríti senki, sem a szülők, sem Rákötöm a vérára-az iskolarendszer, sem a nemzeti tanterv, maximum az momra, aztán már

áramszünet107.

az sem.

Amerikában persze már a huszas években pislantott egyet a pedagógia, hogy egyszerűbb lenne nyomtatott könyvekből nyomtatott írásképet tanulni, aztán snitt, a második világháborúnál már elfogadott volt a nyomtatott kézírás. A Time pánikostort cserdít, hogy az 1980

után születetteknek jel egzetesen hanyag és gyerekes kézírása van, így jár az, aki megengedi egy írásreform-ban, hogy generációk másfajta írást másfajta íróeszközzel tanuljanak. A családod még emlékezhet arra ( kérdezz rá), hogy a töltőtollnál meg kel ett támasztani a csuklót ( ez ismerős lesz, bil entyűzeten is így gépelsz, bőrke-ményedésed is van már tőle, ha nem, készül), úgyhogy szebben meg gondosabban lehetett vele írni, a golyós-tollaknál meg már nem volt fix a csukló, egy hatévesnek meg az agya sincs még a helyén, nemhogy a csukló-

csontjai ( tényleg nem alakulnak ki akkor még teljesen), úgyhogy nem csoda, ha úgy néz ki az írásuk, mint amikor Paintben rajzolsz térképet félrészegen a házibulid közepén, hogy merre az éjszakai buszmegál ó. Aztán megjelentek az ötösbuborékos mobilok, amikkel futás közben odanézés nélkül tudtál üzenetet nyomkodni, ha volt az agyadnak szabad kapacitása, aztán megérkezett az internet, az iPhone meg az iPad, az i betű okkult hatalmáról külön értekezéseket rejtettek el a Széchényiben, és téged meg soha többé nem érdekelt a kézírás.

107 Őszintén remélem, hogy az áramszünetben dugunk instantmegoldása azért még elővehető lesz az elkövetkező évtizedekben.

217

Meg valószínűleg az sem, hogy mi van azokkal a

finommotorikus készségekkel, amik egy páréves gyerek

szel emi fejlődésén dobtak legalább egy volument. Meg

az sem, hogy az írás és az olvasás elsajátítása, mint ri-

tuálé, hogyan tűnik el az életből. És hogyan lényegülnek

át a szekuláris élet alapkövetelményei. És hogyan vál-

tozik meg a gyerekeid és a kortársaid agya, megtanul

mindenki multitaskolni és egyidejűleg több kommuni-

kációs csatornát használni és olyan lesz belülről min-

denki, mint egy vil anybaba ( a multitaskolás genetikai

hardwiring szerint női tulajdonság, a monokuláris látás

pedig az, amikor egyszerre két különböző képet húzol

be a fejed két, jó esetben el entétes oldalán lévő sze-

medből és azokat rakod össze egy képpé, ha pedig ma-

gyarázat nélkül összeraktad a viccet magadtól is, ezt itt

jóindulatúan kihúztam, sejtheted).

A konklúziók szétágaznak: a fiatalok figyelmét már nem És mikor jönnek

köti le csak egy tanár vagy írásvetítő. Ha valami érdekli az opensourced

tanrendek?

őket, utánanéznek, nem akarnak ülni egy órán, ami nem érdekli őket vagy amiről gyorsabban szerzik az informá-

ciót, mint ahogy a tanár kellően vékony sávszélessége azt továbbítani tudja. A bil entyűzet, mint az írást lehető-

vé tevő eszköz fogalma annyira belénk égett, hogy ké-

pesek vagyunk haptikus feedback 108 nélkül is szöveget írni egy érintőképernyőre, ha írtál valaha, tudod, meny-nyire természetel enes érzés. És ezt is csak akkor tudod, ha gépeltél huzamosabb ideig bil entyűzeten vagy írógépen. Az írás hiánya miatt az oktatási intézményeknek meg a tanterveknek át kell tervezniük a vizsgarend-szereket, ki kell dolgozniuk védelmi mechanizmusokat a plágium el en, a diákoknak meg kell tanulniuk jobban átfogalmazni (vagy egyáltalán, átfogalmazni) a lopott 108 Amikor az ujjad „érzi”, hogy leütött egy bil entyűt és vissza is pattan róla, vagy legalábbis a billentyű ellentart. A fizikai érzetről beszélek. Pár év múlva ez a lábjegyzet nagyon retro lesz.

218

szövegeket, az sem lepne meg, ha egy kellően motivált

egyetemista oldaná meg az univerzális nyelvvel és a

mesterséges intel igenciával kapcsolatos fő problémá-

kat, csak hogy írasson magának egy diplomamunkát.

Virágzik a ráérő idejükben bér(szak)dolgozatírók szürke-

piaca és eltűnik a kézzel írott szó ereje. És sokan már

ezt a fogalmat, sem a mögötte rejlő jelentőséget nem

érzik.

már régen meg kellett volna halnotok Lételméleti

vádirat hosszú ol-

Hollywood szerint tizenöt éve meg kel ett volna halnod, dalakon a Mondo

1997-ben ugyanis a Skynet mesterséges intel igen-engedélyével.

cia nukleáris holokausztot és géphadsereget szabadít a világra. Aki dolgozott már telemarketingesként vagy technical supportként, itt ledobja az újságot, rágyújt, ki-néz az ablakon és lassan rábólint: az emberiség körülbelül ezt érdemli és sem Beethoven, sem pedig a dupla anál nem mozdít a fajunk nettó javára semmit. Ugyanebben az évben hálóba, csáprágóba és rasztába öltö-

zött földönkívüli vadászok lepik el Los Angelest és méltó kihaénnem-vérengzést tartanak a jamaikai drogkartel -

be tömörült testvérek el en, New Yorkból pedig biztonsággal és robbanószerekkel körbekerített börtönvárost gyárt a helyi rendőrség, ahová csak Kurt Russell tud beszökni, hogy kiszökhessen onnan az USA elnökével.

Ahelyett, hogy otthagyná.

Val juk be, Amerika nem feltétlenül erőltette meg magát a higanyízű, majdnem meztelen nőkkel, de nagyon gyors motorokkal teli jövővel kapcsolatban. Az 1984 gyakorlatilag lefestette nekünk az MTV-korszakot, csak Nino Firetto, Nikki Groocock és a többi műsorvezető nékül, a Robocop beletrafált a technika iránt mániákusan rajongó cégvezetőkbe és a vécékben vetített reklámokba, 219

az Őrült Stone szerint a világot a kávé és a csokoládé mozgatja ( ezt rögtön megvettük, szerintük két éve ilyen az élet, én nem emlékszem vissza az életem első tizenöt évére, amíg koffein nékül éltem).

Jobbat célzott Fritz Lang 1927-ben: szerinte 2000-ben az osztályharc megeszi a világot reggelire, maradnak a nagyongazdag gazdagok meg a nagyon szegény munkásréteg, köszöntünk Dubaiban. A franciákkal vigyázni kel , Warren El is óta tudjuk, hogy lovak segglyukából gyártanak kolbászt, büdösek és latrinaként használták a történelem során Angliát, a 2004-es Banlieue 13-ben pedig még azt is megkaptuk, hogy az aktuális elnök ne-utronbombával fogja korholni a bevándorlókkal és atlé-

tákkal teli külkerületet. Nicolas Sarkozy eddigi dühödt munkásságát elnézve ez akár még sikerülhet is neki.

Az előző évtized furcsa hozadéka, hogy elkezdtek rohadni a világ krómhűtőjébe pakolt színes-szagos jövő-

képek, egyiket sem ettük meg, csak néhol beleharap-tunk ebbe-abba. Évente kipipálhatunk párat a nyugati félteke hagymázas (vagy lucskos) rémálmai közül, mert egyik sem akar igazán időre teljesülni, Fritz Langot leszámítva még a Mátrix lehetne csak pontos, elvégre is a tudományos híradások abba az irányba mutatnak, hogy a körülöttünk (és a bennünk) lévő világ a fejünkben dől el igazán. A világ mindenesetre köszöni, nagyon jól rátalált a maglevsebességre, minden olyan tempóban fejlődik, hogy a kollektíve megál jért üvöltünk, legyen világvége, jöj enek idegenek vagy alakuljunk át transzhumanista gömbökké, csak ne legyen még egy olyan évünk, amikor minden csak történik de semmi sem lyukad ki sehová, csak Facebook kvízek vannak, lolcatek meg sarokban hányó tinédzserek.

Japán jóval óvatosabban és előrelátóbban kalkulál a jövővel: legalábbis annyira, hogy a világrengés másfél évnyi luft után indul csak a keleti oldalon. Tokiót a nukle-220

áris katasztrófa 1998. július 16-án törli el a föld színéről, megindul a harmadik világháború gépezete, avagy hogyan szerettük meg az atombombát, a mutánsokat és a terraformingot – így indít az Akira. A japán cyberpunk mindeddig veretlen csúcsa, a Ghost in the Shell alternatív univerzumában 2000 és 2015 között éli ki magát az újabb világháború, bombát dobnak Okinawára, To-kióra, sőt még Berlinre is – a japán székhely egy időre Ni hamába, aztán Fukuokába költözik, a végén meg új-raszerződik Amerika a szigetországgal: Japán nem bir-tokolhat nukleáris fegyvereket és országhatáron belül kell tartania haderejét, ismerős valahonnan? 2019-ben épül meg az Akira Neo-Tokiója, huszonegy évvel a tragikus események után, hozzáteszem: feleslegesen.

What are you? A glutton for punishment? – kérdezi meg a Kalifornia kormányzójáról mintázott gépember, amikor már harmadjára teríti le a Názáreti Jézust egy lefűrészelt csövű vadászpuskával, ezt kérdezzük mi is Japántól, hogy ugyan mi haszna van az ekkora szanálásnak (2025-ben a Bubblegum Crisisben roppan ketté Tokió, hogy az X meg a Neon Genesis Evangelion pusztításait már ne is említsük, azokat látva a legnagyobb hadvezérek is elismerően csettintenének). Világháborús trauma. A városkép olyan mértékben változik és személytelenedik el az új építészeti megoldásoknak köszönhetően, hogy a rombolás csak a ciklus egy apró mozzanata, semmi más. Ha jön valami, túléljük, ezt üzeni Japán. Tanulsá-

gos, némító adalék: 2010 januárjában hunyt el Tsutomu Yamaguchi, a szigetország egyetlen hibakuchá ja, azaz nukleáris túlélője, aki a sors kegyetlen fintorának kö-

szönhetően belefutott a hiroshimai atombombába, majd három nap múlva megismételte ugyanezt Nagasakiban is. Ha jön valami, túléljük, üzeni Japán, talán egy kicsivel halkabban már.

221

Az androidokat és hackelhető cyberagyakat 2030 környékére képzeli el a Ghost in the Shell 1990 környé-

kén, a 2007-es Vexille a biztonságos negyvenéves tá-

vot további hússzal emeli: 2067 környékén beszélhetünk csak olyan japán robotikáról, ami az amerikai nemzetvédelmet veszélyeztetheti. Masamune Shirow legutóbbi anime-sorozata, a Real Drive azonban meglepően pontosan lövi a szöget a homlokunk közepébe: 2011ben az emberek már gyakorlatilag tudatossági szinten tudnak csatlakozni a világhálózathoz, amit darabokra szaggat a félretájékoztatás, a téves információk terjesztése meg az adatvesztés, mi pedig valahogy mégis képtelenek vagyunk kikötni magunkat a kollektív globális hal uciná-

cióból, amit internetnek hívunk. ( Ami nem baj, amíg van 4chan, addig a bizarréhes autista énünk mindig vissza-fordul a képernyő felé. ) 2046-ban túlnépesedik a bolygó és elindulunk meghódítani a Marsot. Ahol amúgy, ebben a világban, itt, már van internetkapcsolat a Marsra, csak fél órát kell várnunk egy emailre, hogy megérkezzen.

Ennyit vártunk tíz éve is.

2k10mar24: az anime a legjobb példája annak, hogy Japánnak miért nem volt elég két taktikai atomtöltet, szólja el magát Nick Levasseur amerikai demokrata képviselő a Facebookon. Levasseur demokrata ( ha a Deák téri Gödör lenne az USA, akkor a demokraták a mosolygó, hipster bringások a lépcsők előtt), az anyaméhből pedig New Hampshire-ben botlott ki, ami meglehetősen sokat bonyolít a látszólag egyszerűnek tűnő lejáratókampányon. Amerika ötven csil aga között ugyanis hiába NH a negyvenhatodik legkisebb, még-is egyike a tizenhárom alapító ál amnak, ahol minden rendszámtáblán kötelezően ötlik a szemedbe, hogy live free or die, ráadásul el opták maguknak Berlint (N44°

28.1202’, W071° 11.1046’) és Libanont (N43° 38.5376’, W072° 15.1054’). És Manchestert (N42° 59.7384’, W071°

27.2873’) is.

222

Zavarkeltőbb, hogy a kontinens egyik bizonyíthatóan legkevésbé val ásos ál amáról van szó ( a hómezők ta-nyasi swingerei új vállalható pornóipari szegletet könyö-

kölnek ki maguknak, even as we speak), ráadásul ebből az ál amból származik Alan Shepard is, aki az első amerikai volt az űrben, Jurij Gagarin után. (Akivel kapcsolatban a Pravdától kezdve a trollokig számtalanszor jegy-zik meg, hogy nem is ő volt az első ember a csil agok között, hanem Iljusin, Rudenko, Ledovsik vagy Saborin.

Ezért egy il usztris ciril betűs kocsmában már vastagabb üvegcsonkot kaphattok a torkotokba.)

Rosszálom/izzadósmédiahack, ha egy környezettudatos bringás repetát kér az atomholokausztból ( főleg, ha két éve már elővették azért, mert szerinte a republikánu-sokra – ezek a Gödörnél azok az újságírók, akik két sör után már összekeverik a kiállítási mosógépet a bejárattal -, na ezekre szerinte golyóval kell vadászni –a republikánusok meg pont fordítva gondolják ugyanezt), arról meg sokszor alkarvastagnyi irodalmat írtak már, hogy a világháború még a nyolcvanas évek végén is beletör-li a tudatalattiba beleégett félelmet a japán popkultúra szemébe. Az ilyen szembe pöckölt izzó csikkek miatt pusztulnak sorra a metro-és megalopoliszok, olyanok a városok, mint a tested télvíz idején, nyálasat köhögsz, leomlik Harajuku, majd csak regenerálódsz, a Takenaka vagy az öt nagy építőipari bármelyike majd csak felhúz-za, minden visszakerül a nyugalmi ál apotba.

Újabb energiaitalra gyújtok rá, egy pil anatra átkattintok a realtime search találataira. Kacagjunk hangtalanul.

Ez a történet sem tort felületi feszültséget sehol. Nincs csörte a Twitteren, az anime-rajongók közül talán csak egy túlsúlyos tizenhároméves zongorázik áhítattal a csillámporos bil entyűzeten, they are BASHING ANIME!!!1, az meg senkit sem zavar, hogy hiába kezdődik a japán rajzfilmek története 1917-ben, az anime csak jóval a 223

világháborús tragédia után, a hatvanas években rúgja be a motort, sarkalatos pontja meg a Tetsujin 28-gō

(1963-), ami – ha úgy nézzük – a japán pszichét legfá-

jóbb milettvolnaha pontjával szembesíti: ha az antenna-meg a KS/MKM-acél technológiákat fókuszáltabban használják fel, a japán óriásrobotok gond nélkül pofoz-zák le az égről az amerikai gépeket.

Ha így nézem, az elmúlt évek egyik legszórakoztatóbb szuperhős-filmje, a Hitoshi Matsumoto rendezte Dai-Nihonjin (2007) egyben a legszomorúbb is: nyomokban egyaránt érződik rajta a sarokban szűkölő, szorongó tehetetlenség, a szkeptikus nyugalom meg a több évtizede húzódó frusztráció is. Ha meg úgy nézem, Levasseurt a zenpókok mil iméterpontos alaposságával véreztetik ki és vadásszák le a ZS-filmek nindzsaklánjai, amennyi-ben figyelnek a közösségi oldalakra. De nem figyelnek.

James McTeigue 2009-es Ninja Assassinje óta tudjuk: a nindzsák a konyhában is csak edzeni tudnak, nagy, csil ogó fegyverekkel, valamint a technológia is ugyanolyan, mint a keresztcsont, remekül el lehet törni mindkettőt. A filmet amúgy, mint ügyvédetek, csak ajánlani tudom, a nyolcvanas évek Vico-filmjeinek legszebb és legvéresebb hagyományait hozza vissza, amikor a producerek még kokain helyett is vérpatronra szórták el a ropogós dollárokat.

A mindhack és a kultúrelődök kellő bemutatása előtt irodalmi remix: így néz ki egy tumblren látott sci-fi jövő-

lista kellő átdolgozása és kibővítése. Ilyen negyven scifi film jövője, ha egybevesszük őket. Egybevettem. Ha nem akarsz sokat olvasni, mondom röviden: nem halunk meg, jön a középkor. Tisztelettel, a főnökség.

224

negyven jövő egyben, a tumblr után szabadon 2012 Elpusztulunk. ( 2012) Nem pusztulunk el, sőt.

Tesztoszteronsármtól duzzadó amerikai rabok autóversenyzős-egymástkivégzős reality showban ütik ki egymást annak reményé-

ben, hogy majd hazamehetnek ( Death Race).

Nemcsakhogy nem mehetnek haza, hanem sem nekik, sem a kamu nézettségi eredményeket dobó statisztikáknak nem tűnik fel, hogy mindenki elpusztult ( mégis! ) és zombik árasztották el a bolygót ( I Am Legend).

2013 Nem özönlik el a földet a zombik, cserébe tombol a nyolcvanasévek revival, mert Amerikába visz-szatért a totaliarianizmus rémképe (nem mintha eddig nem) és drogfüggő lett mindenki, csak ezt most kokain helyett Substance D-nek hívják, a rendőrök meg a mizantrópok pedig anonmaszk helyett testet elfedő rotoszkópkotonba bújnak ( A Scanner Darkly), Los Angelesből felfegyverzett nyócker lesz ( Escape from L.A. ), a Párizs közepén tátongó gettófekélyben pedig maga a francia elnök akar nukleáris töltetet robbantani ( Banlieue 13 Ultimatum).

2015 Amerika többi része is összeomlik, Detroitban robotzsaruk csatáznak egymással ( Robocop), miközben máshol lebegő gördeszkákon süvítenek fiatalok és mozikba kerül a Cápa tizenkilencedik része ( Back to the Future 2)

2017 Mégsem omlik össze semmi, de a szépségplasz-tikai ipar valószínűleg igen, mert sminkek helyett az emberek már távolról irányított testekkel járnak bulizni, partizni meg dugni, mert a saját testét mindenki rondának tartja ( Surrogates), a ra-225

bok pedig reality showkban végzik ki egymást megint, csak most autóverseny helyett neonszínű bringáslatexben megy a deathmatch ( The Running Man)

2018 Egész jól működnek ezek a kivégzős valóságmű-

sorok ( Rollerball), aztán az egész világot elpusztítja a Skynet mesterséges intel igencia, amit megpróbálnak kikapcsolni azok, akik még nem pusztultak el a többiekkel ( Terminator:Salvation), persze mindez nem sikerül.

2019 Magyar káromkodások kerülnek a globális lingua franca patoisba, mi pedig olyan mesterséges intel igenciákat gyártunk a Skynet után, amik ké-

pesek nemcsak megszökni a laborból és önfenntartás címszóval szemeket kinyomni koponyák-ból, hanem jó balassiszamurájként életük értelme felett busonganak és költészetet írnak ( Blade Runner). Japán megint kilóg a sorból: bosozoku motorosbandák uralják az utakat, a mutánsok pedig hazavágják Tokiót egy nukleáris kataklizmával ( Akira). Tokió elpusztul, Fukushima deluxe, Amerikában meg a sugárfertőzés kezelésére ké-

szülnek, mert klónokat nevelnek a sivatag alatt két lábon járó szervtároló gyanánt ( The Island) 2021 Most nem pusztul el a világ, ezért cserébe az emberiséget kóros agyzabáló virus fenyegeti, az ipari titkokat pedig email meg filesonic helyett emberek viszik körbe a fejükbe rakott winches-terekben, kódtörés helyett meg nem letöltesz valami kalózappot, hanem elmész egy önérzetes, sípoló delfinhez és megkéred, hogy oldja meg.

Vélhetően két láda halért. ( Johnny Mnemonic) 226

2025 A kóros agyzabáló vírus valószínűleg egész jól elterjedt, mert az ütőképes amerikai üzleti modell alá normálisan senki sem feküdne: képességnö-

velő szerveket lízingelsz, de a tulajdonjog mindig annál a cégnél marad, ami fejvadászt küld utá-

nad, ha nem fizeted be időben a havi bérleti díjat.

És kivágja belőled a kivágnivalót. ( Repo Men) 2027 Az emberiségnek most már nemcsak agya, hanem heréje sincs ezek szerint, mert beüt a globá-

lis nemzésképtelenség, Anglia pedig még jobban úgy néz ki, mint a Half-Life 2 valamelyik pályája ( Children of Men). Franciaország után az orosz városokból is gettó lesz, egy kvázikeresztény szekta pedig génhackeléssel akarja megtalálni az új messiást ( Babylon A.D. ) 2029 Működik az időutazás: a Skynet visszaküld az időben egy kaliforniai bajor politikai testépítő

bábról mintázott orgyilkos robotot, hogy megöl-je a jövőbeli lázadók vezetőjét, ez nem sikerül, úgyhogy a Guns n Roses elénekli a You Could Be Mine t. ( Terminator 1-2). Meanwhile in Japan, jómel ű leszbikus nőrobotzsaruk ugrálnak le háztetőkről és amikor nem vaginákban turkálnak, akkor agyakban teszik ugyanazt, a menő bűnö-

zés ugyanis már csak online fut, cyberagyakon keresztül ( Ghost in the Shel ) 2030 Megjelennek a szexrobotok Steven Levy jóslata előtt húsz évvel és körbeutazzák a világot tapasztalatokért ( I.K.U. ), sosem fogalmaztam még ennyire diplomatikusan.

2032 Azért a két év önkényes szexzarándokút nem jött nagyon össze, mert a szexrobotok saját tu-lajdonosaikat támadják meg ( Ghost in the Shell 227

2): A Taco Bell szent és sérthetetlen és végre ki tudjuk olvasztani azokat az embereket, akikről a büntetésvégrehajtás úgy gondolta, hogy ha már annyira kezelhetetlenek és veszélyesek a jelenben, hogy nem tudunk velük mit kezdeni, majd pár évtized múlva okosabbak leszünk és a következő generációk intel igensebbek és ke-gyetlenebbek lesznek nálunk. Hát, nem jött be ( Demolition Man) 2033 Majdnem elpusztulunk megint, ugyanis a bolygó felforr, mi kifogyunk a vízből, a kenguruk pedig megtanulnak beszélni ( Tank Girl) 2034 Nem pusztulunk el, sőt, a jóléti amerikai ál amokban a mégjobbléti kertvárosi tinédzserek real ife videojátékokban tudják átvenni a rabok teste és agya felett az irányítást, amit igazából Dexter ta-lált ki ( Gamer) 2035 Ez nem egy jó év. Hazudtunk. A világ még egyszer elpusztul, az emberek föld alatt élnek és idő-

utazással szórakoznak ( 12 Monkeys), a robotok még egyszer fel ázadnak el enünk és az a tudós, akinek még 2012-ben meggyilkolták a kutyáját a zombik, most bosszút áll a robotokon ( I, Robot) 2043 A világ elpusztulva maradt, de most már a föld felett élnek az emberek és mindenki a Bibliát ke-resi, mert amúgy ugyan az értékeket elfelejtettük, de olvasni még tudunk ( The Book of Eli) 2054 Mégsem pusztult el a Föld és látszólag az Apple sem, mert az emberek falméretű képernyők előtt swipeolnak arrébb képeket, mutánsok jósolják meg a jövőt és nevetséges mennyiségű bűnö-

zésről van szó, a plázákban viszont olyan hir-228

detőrendszerek vannak, amik gyakorlatilag már most ásítósak ( Minority Report) 2072 Betiltják a művészeteket és mivel megint totalitariánus rendszer, ezért megint EBM, ha nem tiltották volna be azt is, cserébe önel entmondásként ötvöződik a tai chi meg a lőfegy-verforgatás ( Equilibrium), mindezt fehér szmo-kingban és az egész világ úgy néz ki, mintha Riefenstahl agyát abszintban pácolták volna.

2077 Japán műholdernyője lehull és kiderül, hogy igazából az egész országban már csak robotok élnek és ők sem sokáig, mert nincs nyersanyaguk, diplomáciára, bányászatra és importexportra viszont senki nem tanította meg őket, tehát való-

színűleg a Google sem létezik már ( Vexille) 2122 Nem pusztultunk el! Gigacégek biológiai fegyverként akarnak használni idegen bolygókról érkező savköpő lényeket ( Alien)

2139 Elpusztultunk! A túlélők megavárosokban élnek, a rendfenntartó erőket bíráknak hívjuk és eltö-

rik anyád gerincét, ha átmész a piroson ( Judge Dredd)

2199 Ezt valószínűleg a gépek nem bírták sokáig, mert kiderül, hogy egy hatalmas Duracel ben élünk, amiben minden ember egy kicsi Duracel , úgyhogy most gyakorlatilag a póvermatrjoska közepén ülünk és közben azt hisszük, hogy steaket eszünk meg dugunk, közben meg csak magunk alá szartunk a tápfolyadékban ( Matrix) 2263 Erre kicsit sokat kel ett várnunk, de száz év csú-

szással végre vannak repülő autók és olyan ide-229

gen lények, akik nem köpnek savat és lehet velük beszélgetni, igaz, főként a földi lakosság demo-ralizálásáról és/vagy elfogyasztásáról ( The Fifth Element)

2415 A világ stabilan jól van és köszöni, egyszerű és görögös, mert tudósok uralják a már elpusztult, de egészen jól helyrejött világot ( Aeon Flux) 10191 Az emberek fel ázadtak a gondolkodó képek ellen és helyette gondolkodó embereket gyártottak, akik szereket szednek be és onnantól kezdve nagyon gyorsan tudnak gondolkodni, úgyhogy olyanok, mint a nootropicokon huszonnégyórázó amerikai tanszékvezetők, emel ett rengeteg idegen lény között vagyunk képesek repülni az űrben, kövéren pedig nem Segwayen közlekedünk, hanem szuszpenzorokkal. ( Dune) 40000 Cseszhetjük a gondolkodó gépeket meg visszasírhatjuk a péntek reggeli, műgonddal el ógott művtöriórákat, hogy miért nem figyeltünk annyira a gótikára: a világűrben ugyanis gót csipkedíszíté-

sekkel felszerelt kolostorerődökben übermensch katonák osztagai trenírozzák magukat arra, hogy a valóságunk szövetein kívülről érkező démono-kat petfooddá trancsírozzák, úgyhogy ha kellően kizoomolunk a világból, ultranacionalista gigeri pornófantasybe csúszik át minden némi militáns feromonszósszal körítve ( Warhammer 40000).

230

[05] HACK THE HUMANMEAT

Semmi baj az agykontrollal, mondja John, csak annyi, Eredeti nevén

hogy José Silva többezer éves buddhista technikákat Ultramind, amiért

adott el a saját nevébe csomagolva, igaz, így egyszerűb-rögtön ezoterikus

ben férünk hozzá és nem kell harminc évet meditálnunk, sárgalap.

hogy a három uj unk összeérintésével.. . megál unk, ösz-szenézünk, jahogy, copyright, mondjuk egyszerre.

John angoltanár, származása szerint l ewel yn-i, ami egy walesi város, de ilyen szóképpel nem tudsz nem arra gondolni, hogy még annál is távolabb van. John macimézekből épít amorf, ugyanakkor egészen tartós oltárt a tévéje elé ( amit sosem kapcsol be), első ráné-

zésre több százból, azóta nem tudok szabadulni a gondolattól, hogy a jógához vagy a civilizációk által az idők kezdete óta tisztelt szent őrülethez kurvasok méz kel , ez is hozzájárul a valahonnan máshonnan érkező biza-lomgerjesztő mosoly gerincsimogató hitelességéhez.109

Semmi baj azzal, hogy kísérletezni akarsz, mondja a kívül barna, belül jóindulattal fehér műanyag kávéspo-hár a kezemben, csak igyál még négyet belőlem, aztán annyira hasítod majd a zugatomot fej el, hogy nem tű-

nik fel, hol vagy. Hármat kérek, csak a többiért később jövök vissza, nekérdezz, ez egy ilyen reggel, mondom a büfésnek, reggel nyolc van, rámnéz, érti. Egy négyszáz emberes hodályban ülök110, középre pozicionálom magam, hogy nehezen tudjak kimenekülni később, eny-nyire azért ismerem magam, körülöttem a “klasszikus”, 109 Skinny Puppy-töredezettségű dalszöveget ír egy ipari számhoz, amin dolgozok, pedig gimnazista vagyok és osztálynaplóba írja még be a je-gyeimet, de együtt zenélünk, ember, ez több mint szürreális, akárhonnan nézem, még egy évtized után is.

110 Egyre jobban, egyre jobban, érzem magam, éneklik botrányosan hamisan a hangszórókból, csehszlovák gyakorlógitárral kísérve, ez olyan titkos ismertetőjel, mint a szabadkőműves kézrázás, ha valakit megkérdezel, hogy van és azt mondja, hogy egyre jobban, akkor már készülhetsz az ugrósprinttel.

231

négy napig tartó agykontroll tanfolyam. Attól klasszikus,

hogy két teljes hétvégén át győzködnek egy színpadról

( tudod, kinek van kedve hétvégén reggel hatkor kelni),

hogy az elméd a világegyetem kulcsa ( kis túlzással, de

igen), ébresztőóra nélkül tudsz majd ébredni ( ez gye-

rekkorom óta megy, legalább annyira izgalmas volt kí-

sérletezni vele, mint az első magömléssel, aztán nézd

meg, mi lett belőle), meggyógyíthatod magad bármiből

( ez is megvolt, négy napnál azért ehhez több kel ) és rá-

vezetnek mindenkit az önszuggesztió hasznára, miköz-

ben minden felmerülő problémára megvásárolható az

aulában legalább egy könyv, egy DVD és két munkafü-

zet ( szkeptikus válaszom a Piratebayben, az eMuleban

és a Scribdben csúcsosodik ki), minden szuggesztiós És mono hanggal

próbálják, csak

gyakorlat közben hangolják át az agyad ( a fejezet végé-

hogy fájjon.

re kiderül, hogy az mi és hogyan lehet házilag ingyen) és ha sikerült az alfából kimásznod ( a saját életemből nem tudok kimászni, mit nekem alfa, mondod erre), akkor táncolnod kell egyhelyben a Hippy Hippy Shake-re és utána meg kell nyomkodnod a szomszédodat, aki jó esél yel egyező nemű, zavarodott és nem szép ( alapszabály, hogy nőből nincs csúnya, csak “nem szép” van, ez egyes esetekben majd életet menthet).

Azt hiszem, érezhető, hogy nem maradtam sokáig a saccra negyvenórás agykontrol -tanfolyamon.111 Ott szó-

lal meg a vészharang ( először, háromnál már javíthatatlanul lelépek, bármilyen helyzetről is legyen szó), amikor azt javasolják egy autóbalesetben elkaszált fiú után zo-111 Hat perc volt letölteni a Silva-féle Ultramind csomagot torrentről, amúgy negyvenezer környéke alatt nem úszod meg a tréninget, kapsz hozzá ajándék menzakaját (érted a kedves kulináris iróniát), persze senki sem akart ismerkedni, amikor felvillantottam előttük, hogy ugyanezt (amit ott bent leadnak nekünk) a vizsgaidőszakra ráfeszült egyetemisták is megcsinálják, mert nem az a kérdés, hogy meg lehet-e tanulni könnyen egy nyelvet, hanem hogy mikor van a vizsga, hehehe, mondják erre a lányok és arrébbmennek, ez amúgy tesztmondat, ezek szerint egyik sem adta vizsgaidőszak közepén a faliújság előtt a gyászoló Mária cosplayt.

232

kogó anyának ( papírcetliről olvassák be a gyászt), hogy

lőjön be magának egy időpontot, amíg nagyon sirat,

utána engedje el, kint a munkafüzet potom párezer fo-

rintért megmondja, hogyan kel , a mai napig nem tudom

eldönteni, hogy mennyire igaz, akármi is a válasz rá, már

derékből tartom magam a széken. Második vészharang,

memóriafogasok. Ez a technika akkor jön jól, ha sok

dolgot akarunk megjegyezni egyszerre és nincsen ná-

lunk se papír, se íróeszköz ( csuklóra írt bizniszplen is the

new black is the new 50% grey is the new self-propel ed

bacon), se telefon és még mindig a huszonegyedik szá-

Bacon is a love

zadban vagyunk112. A technika nem más, mint egy kicsa-story.

vart és önkényes rendszeren alapuló asszociációs gyakorlat, ahol számjegyekhez betűket kapcsolunk, tíztől kilencvenkilencig két betűről beszélünk, azokról jusson eszünkbe egy szó, azt pedig valahogyan kössük hozzá ahhoz a listaelemhez, amit a szám jelöl és utána azt az asszociációt jegyezzük meg. Aha. Nem. Kedvesen csönget a Buddhás analógia. Toll, papír. Harmadik vészharang, egy tanár akár a teljes osztályát megszólíthatja álmában. Először, enyhe izgalmi ál apotról árulkodik a színpadról csorgó hanglejtés, a tanárnak be kell progra-moznia, hogy akkor ébredjen fel, amikor az osztályának a legtöbb tagja fogékony ál apotban van, utána menjen le alfába, egy, kettő, három113 és üzenje meg nekik, hogy 112 Erre van egy sztorim, Buddha megy a folyóparton, ott ül egy jógi és meditál. Megkérdezi a Buddha, hát te jógi, te min forogsz ennyire? Buddha, át akarok menni a túlpartra és most titkos képességeimet gyakorlom. A víz természetén meditálok, hogy utána megtanulhassak a hul ámokon járni. (Grigorij Perelman, a kortárs matematikusok Frank Zappája erre azt mondaná, nekik a moszkvai egyetemen azt kel ett kiszámolni, hogy Jézus miként tudott úgy sétálni a vízen, hogy megtartotta a felületi feszültség.) Erre Buddha ad pár rézpénzt a jóginak, mutat előre és azt mondja, hal gass ide, te jógi, ott az a komp, ami átvisz a túloldalra, ha sietsz, még eléred. Remélem, érthető az analógia.

113 A szerzetesek ezt vagy harminc éven át gyakorolják a hegyi kolostorok-ban vagy ugyanaz van, mint a japánoknál, akik elhitetik velünk, hogy szusit esznek és amíg mi görcsösen küzdünk egy végtelenül puccos étteremben valami nyers hallal a csaj előtt, akit este veszettül haza akarunk 233

olyan disznómód karót ad nekik, ha nem tanulnak, hogy

az még Hoffman Rózsát is bemattolja. Kétségbeesetten

facepalmba hajtom magam, a gyász élő origamija va-

gyok, megvetően ír le szemmel a mel ettem ülő kétszáz

kilós ózdi bányász és legalább ennyit nyomó felesége is.

Semmi baj nincs az önszuggesztióval meg az évezre-

des meditációs technikákkal, ugyanazokat az alapelve-

ket használják, mint bármilyen más elmeépítő tréning,

mondják a boszorkányok, bár nem jársz az igazi úton,

ha még nem nyaltál bélyeget, úgyhogy nyalj, akkor Ne jöjjön szembe,

jön szembe az univerzum, akkor leszel igazi mágus.

hátulról akarom

Azt hiszem, életemben ez az egyetlen helyzet, amikor meglepni.

igazából nem akarok nyalni. Persze, sosem akkora az agyam, mint kéne, úgyhogy nyilván wishlisten van az

„ayahuascától egyszerre megvilágosodni és bömbölve hányni-fosni” tétel, az internet legalábbis ezt dobja a dél-amerikai drogtúrákon kóstolható peyotl bóléra. A vi-lág – ezt már Hoffmann, Gaspar Noé, a Hyperreal és az Erowid óta tudjuk – nem más, csak egy zenére lüktető, orbitális Winamp-vizu neonkaleidoszkóp és ha elég so-káig olvastam Eliphas Lévi okkult felhabzását és a tibeti szerzetesek éjnyelv mögé többszörös szemantikai kóddal rejtjelezett titkos tudását, akkor a saját elmémmel tudok jobb egérgombot nyomni a világon és le tudom menteni az összes tudást a fejembe, miközben ismeretlen szögekben és színekben szikrázik a kozmosz, de itt azért megköszönöm a világnak és még nem vásárolok semmit, csak körbenéznék, köszönöm.

A hackerkultúra, a kilencvenes évek óta minden tiné-

dzser repertoárjának örökelső darabja, az instantizmus, a sohasemminemelég, a képregénykultúra, a new age spiritualizmusa meg az örök emberi elégedetlenség vinni, addig ők egy óceánnal arrébb röhögve tolják magukba a mikrózott Cordon Bleu-t.

234

dobta a tányérunkra az igazi hacktheplanet et: hogyan És ha szimuláci-tudjuk megcsavarni az univerzum törvényeit, szilánko-

óban vagyunk,

sítani a szülői szigor szabályait, magunkbaépíteni a tu-akkor az most

szerinted tényleg

dományos anomáliákat, parkourozni az önszuggesztió, levegő, amit

a vegyészhaverok szürkezónás kísérletezései és inter-belélegzel?

netes rendelései meg a hardcore okkultizmus között.

Így folyt bele az életünkbe a Lifehacker, az entrópiába vetett hit meg a plasztikai sebészet agyi megfelelője, a cosmetic neurology, különféle frekvenciákkal sugároz-tuk be az agyunkat vagy mikroárammal sokkoltuk, hogy megnézzük, jobb lesz-e ( jobb lett), nem rendeltetésszerű használatnak vetettünk alá gyógyszereket, hogy megnézzük, jobban tudunk-e dolgozni tőle ( jobban, meg is van a maga ára), át tudjuk-e építeni a személyiségünket, ha vannak benne olyan részek, amik már nem tetsze-nek belőle ( át, ennek is megvan a maga problematikája) vagy lementünk ősemberbe, rajzoltunk egy bölényt és megnéztük, el lehet-e így ejteni munkát, ismeretséget vagy éppenséggel egy komplett bölényt ( el). A huszonegyedik század megadta nekünk a kísérletezés luxusát, a bármilyen-szögből-megközelíthetsz-problémákat elő-

nyét és az afeletti örömet, hogy az ilyenekben sosem vagyunk egyedül, mindig van legalább három ember eldugott, jelszavazott, időszakos fórumokon, filecserélő

rendszerek chatlinejain, torrentposztok kommentjeiben, akikkel megbeszélheted az eredményeket vagy akik új tippekkel indítanak el még újabb irányokba. Mindezt a tudomány és az újszerűség nevében, mert kockázat nélkül sosem jutunk el sehova. Megtanultuk az öszszes szabályt, hogy utána eltörhessük mindegyiket, de mindig elmondhattuk: mi legalább tudjuk, hogy honnan tévelyedtünk el és tudjuk, miért jó olykor-olykor visszatérni a kályhához. Amit ne felejts el: kezelj minden itt ol-vasottat három lépésnyi távolságból (bármennyire szűrt tartalmat is kapsz), kérdőjelezz meg mindent, kísérle-tezz a hal ottakkal (igen, én is félreolvastam, többször is) és csak azt tartsd meg, amitől teljesebb leszel. A többi 235

nyomdatechnikai bal aszt. Vagy a szomszédod mentő-

öve. Bármelyik lehet. Ettől izgalmas.

Mielőtt továbbmennénk: sem a szerző, sem a kiadó Figyelmeztetés.

nem felelős azokért a rosszul sikerült kísérletekért, melTényleg nem

lékhatásokért, problémákért, tragédiákért, halálesete-vállaljuk a felelős-

kért, korán-és későnszülésért, természeti, nukleáris és séget helyetted.

okkult katasztrófáért, amik azért következtek be, mert Sem a kiadó, sem

kísérletezni kezdtél az alább leírtakkal. A felelősséget te a szerző.

vállalod, nem mi.

útnullaegy: agyba injektált minihertz Már a Muzsikás Péter is megmondta, hogy a dúr a vidám, a moll meg a szomorú, csak azt hagyta ki az egyenletből, hogy ezt az analógi-

át árkos-mocsétás szemű fiatalok fejlesztik majd tökélyre és gyári tesztszignálokat meg iú-iú denevérhangot hallgatnak éjszakánként, hogy hetvenkét óráig tudjanak ébrenmaradni meg tanulni vizsgaidő-

szakban. Erről szól a binaural beats, a brainwave synchronization

és minden más b betűvel kezdődő, agyakhoz és hangokhoz egyszerre kapcsolódó fogalom (Bartók bekerült, Blümchen öv alá cé-

loz, ő csak közönségdíjig juthat, de oda bármikor). Mindezek tudományosan egyáltalán nem megalapozottak, ellenben nagyon szó-

rakoztatóak, ha bevállalod a hallucináció, az ismeretlen típusú, fajtájú és erősségű fejfájások, a tripla munkatempó, a kisimult, mások hisztijeire totálisan érdektelen agy és a szellemlátás rizikóját. Nekem bejött. (Nekünk a tömegoszlatásra már alkalmas dorset naga maj-szolgatása is bejött meg az is, amikor átkötöttük az ízlelőbimbóinkat, úgyhogy csak óvatosan.) Tizenhat évesen törni meg a saját agyad fél óra alatt: PRICELESS, grafikonon úgy néz ki, mint a hul ámvasút leggyomorpróbálóbb félhurka, csak hányni nem akarsz közben. Nemcsak érzésre volt olyan, mintha Redbul on hatvanóráznál megál ás nélkül, hanem a valóság is be-lebetonozta ezt ott és akkor magába. Tizennégy év múl-va ismételtem meg ugyanezt a hacket, tripla ristrettók, energiaitalok, ginzengek, guaranák és társai tartották fent a sokadik sebesség frontvonalát addig, amíg a toleranciaszint bántóan nem emelkedett kezelhetetlen ma-236

gasságokba. Priceless t duplázni úgy tűnik, oroszrulett

volt, mert valami félrecsúszott: hal ucinációk jöttek az

energia boldog hul ámai helyett. Meg az érzet, hogy

valami bejön a lakásomba zárt ajtón keresztül, meg-

áll mel ettem és addig néz, amíg ki nem nyitom a sze-

mem, persze egyedül fekszem, a modem és a router

tizensokszeme pislog zölden mel ettem. Ez a brainwave

sync(hronization) vagy binaural beats, ki hogyan hívja:

tudományosan megalapozatlan módszer a valóságér-

zékelés megváltoztatására úgy, hogy olyan hangokat

hal gatunk, amiket normál körülmények között nem tud-

nánk és vélhetően nem is akarnánk hal ani.

A monoton

A valósághackerek urbánus legendái szerint képesek hangon mormogó

vagyunk megváltoztatni az agyunkban zajló folyamato-tanárokat ezúton

kat pusztán igen erősen monoton külső ingerek segít-illusztrációnak

ségével. Amennyiben nem elég ehhez az adóbeval ás elhelyezem a

bambán pislogó táblázata, a szomszéd fúrója szombat tanábrában.

reggel vagy a kereskedelmi tévék kultúrtudatalatti ösz-szeesküvésekből kifundált bal asztja, akkor marad az igazi fegyver: a 30 hertz alatti rezgésszámú hangok.

Remélhetőleg minden olvasó hunyorog ilyenkor, az emberi hal ástartomány elméleti alsó és felső értékei 20 és 20ezer hertz körül mozognak, legérzékenyebben pedig az 1000-8000 hertzes sávban lévő hangokra reagálunk, hogyan lehet egyáltalán érzékelni az emberi fül számá-

ra hal hatatlan hangokat, milyen agyi folyamatok ál nak emögött és milyen tapasztalható, mérhető és reprodukálható hatásokat érhetünk el?

Frequency following response (FFR) néven ismert az emberi agyban az a válaszreakció, ami az elektroenkefalográf által mért frekvenciát a legerősebb beérkező külső inger frekvenciája felé csúsztatja, ezt a mondatot elolvasva pedig már érzem, hogy holnaptól csak gimnazista tankönyveket írok főál ásban. Az agy ezen tulajdonságát használjuk ki ahhoz, hogy bizonyos 237

frekvenciák felé hangolhassuk a gondolathúst – az pe-

dig, hogy az agyban a 30 hertz alatti, mélyalvással, me-

ditációval és különböző elmeál apotokkal összefüggő

ultramély rezgéseket hogyan ál ítjuk elő, binaural beats binaural beats

néven fut, önjelölt fizikusok, agykutatók és rezidens agyhackerek, valamint geekek esküsznek erre, annyira egyszerű, hogy szinte már il egális.

Két, egymáshoz igen közeli rezgésszámú hangot hal gatunk egy fejhal gató bal és jobb csatornáján, jöj ön balról 2000 Hz, jobbról meg 2010. Ennek hatására az agyunk olyan rezgésszámú lüktetést érzékel, ami a két hang különbsége, tudom, hogy az olvasók fele most hangosan bedobja egy látványos al -innel, hogy mínusz tíz, de sajnálom, mindig a nagyobbikból vonjuk ki a kiseb-bet, egyébként nem jön ki a poén. Elmondások szerint 30 hertz felett az agy a két hangot külön-külön érzékeli és így gyakorlatilag nem átmossuk az agyunkat, hanem csak idegesek leszünk, ezzel persze rátaláltunk a Düh Soha El Nem Jövő Frekvenciájára, csak nem ezt kerestük. Ha mégis ezt kerestük, lapozz a kétszáznegyven-kettedik oldalra, dobj egy harmincoldalú kockával, aztán majd csak lesz valami. (Igen, a szerepjátékosok csináltak harmincoldalú kockát is.) Hal ható így a tízhertz?

Nem, nem hal ható, de fel fog tűnni egy binaural session közben a két hangfal közti lüktetés: na az a különbség, ami felé éppen teper az agyad.

Az előbb felvetett reprodukálhatóság ( akárhányszor megismétlem, ugyanolyan kezdő körülmények között ugyanaz lesz a végeredmény) a jó tudományos kísérlet, sőt, egyáltalán a tudományos kísérlet egyik kritériu-ma, a binaural beats meg itt vérzik el. Ugyanis: minden embernél más hatása van egy 4 hertzes hangul ámnak, sokaknál például egyáltalán nem működik, innentől kezdve a tudományos élet a placeboista-homeopata összeesküvés egyik cybergyerekekre célzott vicceként 238

tartja számon a jelenséget. Szakfórumok persze rög-

tön leosztják az emberiséget a rezisztens ( hülyíthetet-

lenek, ezek a mérnökök meg az ateisták), a kezdetben

rezisztens ( beadja a derekát) és a fogékony ( fogékony)

csoportokra, de igazából bármilyen koncepció-és gon-

dolkodásváltást igénylő jelenségnél ugyanezzel a három

embertípussal találkozunk.

Ami az orvosi hitelességet il eti: a téma legtöbbet hivat-

kozott tudományos forrása egy majdnem harmincéves

szakcikk: Gerald Oster 1973-ban publikálja Beats in the

Brain című anyagát a Scientific Americanben, témája

pedig az a binaurális ütem jelenség, amit egy porosz

fizikus és meteorológus, Heinrich Wilhelm Dove fedezett

fel 1839-ben. A szakcikk szerint a binaurális ütem igen

hasznos agykutatási eszköz, remekül vizsgálható ezzel

az, hogy az ál atok miként érzékelik a hangokat az őket

körülvevő 3D környezetben, il etve hogyan szűrik ki a lé-

nyeges hangokat a világból. (Diagnosztikai eszközként

is hasznosítható, mivel a normális hangfeldolgozást

nem érintő idegpályákat is használja, idegi panaszok is

szűrhetőek vele, mivel a Parkinson-kórosok immunisak

erre a technikára és mivel Oster eredményei szerint az

érzékelés erőssége a nőkben a menstruációs ciklushoz

kötött, ezért így közvetve az ösztrogénszintet is mérhet-

Ösztrogénmérőt a

jük ezzel. Boldogság. )

férfifülbe!

eddig az elmélet, inkább a gyakorlat 01. Ne legyen zavaró tényező. Szemeket be, embereket ki, testet ágyba vagy legalábbis vízszintesen (igazából azt is mondhattam volna, hogy relaxáció-vagy meditációközeli ál apotba pakolja magát a neuronauta és akkor még én is lehetnék az első, aki követ vethet rám). A zavartalanság mel ett a második legfontosabb dolog a jó hangminőség, úgyhogy próbáld meg kikerülni az MP3ba tömörített hangzást. A pszichoaktív tömörítés megalapozta a zeneipar változásait meg egyáltalán az 239

MP3at ( nem is kell tovább magyaráznom), de vagy nyers

.wav ban mentsd el a lejátszódra-telefonodra-akármidre

azt, amit hal gatni akarsz, vagy ágyazz-matracozz meg a

géped mel é. Egyes szoftverek kitartanak amel ett, hogy

munkahelyen, ülve, nyitott szemmel, effektív dolgozás

közben is töretlen hatásmechanizmussal működnek. A

simplynoise.com ezt irodai környezetben sikeresen be-simplynoise.com

bizonyította: a barna zaj például tökéletesen megszűri az emberi hangterjedelmet, körülötted tucatnyi ember sportdrukkol teli torokból, te meg nem hal asz belőlük semmit még akkor sem, ha mel etted kiabálják a neve-det. Negyven perc FarmVil e után az agyad úgy dönt, hogy egy elgázolt madár konzisztenciájával lesz egyenlő, a fejfájásodat pedig az istenek irigylik el tőled. ( Valamit valamiért. ) 02. Semmi sincs kőbe vésve. Nincsenek aranysza-bályok, nincsenek irodalmi értékek. Nincs hivatalos frekvencialista, ami megmondaná, hogy milyen rezgés-számtól áll fel, nedvesedik be, ébred fel, álmosodik be, dühödik ívre vagy melyik készít fel a holnapi ál amvizs-gára. A legstabilabb még mindig az, amit a biológiai alapozó dob az agyhul ámokról, ha most nem ugrana be, ez a lemegyekalfába köznyelvi megélhetési sámánizmusa, hogy megtaláljam az útlevelet indulás előtt harminc másodperccel. Az alfa114 egy EEG-vel lemért elektromos agyi aktivitás, annak is az átlagfrekvenciája, ezeket meg még tovább is szokás csoportosítani: a delta (0-4 Hz) a mélyalváshoz, a théta (4-8 Hz) a neméppenmély alváshoz és álmossághoz, az alfa (8-13 Hz) a relaxált ál apothoz, a béta pedig 13 hertztől felfelé az aktív és éber gondolkodáshoz kapcsolódik. Nyilván vannak már listasze-114 Ezt fogjuk majd közelíteni ahhoz az állapothoz, amiben alkotni tudunk meg valóságot hackelni, a Csíkszentmihályi-féle pozitivista pszichológia ezt a flow-állapottal azonosítja, az angolszász újhullámos káoszmágia meg gnosis nak hívja ugyanezt az ál apotot, a költők meg leszarják a nevét, ők csak ebben tudnak jó verset írni 240

rű pontos táblázatok arról, hogy melyik frekvencia pon-

tosan milyen hatással bír, Michael Triggs félezoterikus

tippekkel teli változatát például szomorúbb pil anatokra

ajánljuk, garantáltan felderít. Egy gyermekkoromban ol-

vasott orosz scifiből még arra is emlékszünk, hogy 8 Hz

a FÁJDALOM frekvenciája. Nem, nem az. Igen, kipró-

báltam.

03. Személyreszabottan megy. A fentiek után már fo-

gadhatjuk (aphextwinesen vicsorogva) a delfinfüttyökkel

és őserdőkkel megfuttatott fehér zajt, ami garantáltan

rádbontja a potenciálodat, olyan, mint a költözéskor

a hűtő mögött megtalált new age CD, amit reméltél,

hogy a hosszú hónapok alatt csak megzabál a freon,

de nem tette. Ha tényleg legózni akarsz az agyaddal,

akkor az előre legyártott tematikus cédékkel meg hang-

csomagokkal nem sok mindent fogsz elérni, nagyság-

rendekkel hasznosabb, gyakorlatiasabb, írdésmondd bergrüllz, legyen

beargryl sesebb az, hogy előszedsz egy szoftvert, meg-nordikus, úgy true

tanulod használni, megtervezed a saját tripedet, hívjuk így a biztonságos képzavar kedvéért, legenerálod a hullámokat, aztán ha zavarja a lelkedet vagy a füledet az, hogy félóráig-óráig sistergésre kel bontanod a valóság kapuját, akkor az alá már úsztathatsz természethango-kat, madárcsicsert meg space ambientet, a di.fm vagy a youarelistening.to hálózatoknál ezt kevesen csinálják jobban.

Ahogy fentebb leírtam, a brainwave sync mindenkinél máshogyan működik és megvan az esélye, hogy neked például sehogysem fog működni. Ez nem azt jelenti, hogy rossz ember vagy ( itt érdemes azért elgondol-kodni egy pil anatra, mosolyogtak a szüleid azóta, hogy megszülettél? ), egyszerűen csak máshogy működik az agyad. Menj, hegyezd sudokuval vagy indíts erről egy blogot vagy egy Facebook groupot. (Csak hogy ne maradjon ki az évekkel ezelőtti hatvanórázós-Redbul ozós 241

recept: harminc perc hossz, az első öt percben 30 Hz

környékén maradunk, aztán lemegyünk 5 Hz-ig, onnan

meg vissza harminchoz.)

De legalább egy

A tudományosabb vonalon felnőtt olvasók kedvé-

jó fejfájásért nem

ért gyorsan kiszedem a betont az eddigi alap alól: a kell a sarki kocs-témábavágó oldalak szerint a módszer akkor működik mába mennünk.

igazán, ha felkészültek vagyunk, nyitottak és hinni is akarunk abban, amit csinálunk, amivel azért legalább olyan könnyű becsúszni a homeopata gyógymódhoz, mint a rémisztő kedvességű ezotévék olcsón megvett bolíviai műsoraihoz: ha a dzsungel meg a vízesés hang-jaitól az első két perc után nem rohantál ki a mosdóba, akkor teljesen stresszmentes lettél, nyugodt és tizennégy százalékig Buddha. Amúgy tényleg.

A sync kellően dokumentálatlan (tudományosan) és szubjektív tapasztalatokból túlreprezentált (fórumokban, igen, a fórumokban a tudományosan el entéte a skálán, deal with it) ahhoz, hogy izgalmas legyen. Hosszútávú eredményeiről nincsen reprezentatív kutatásunk (se), a rövidtávúról pedig csak általános konszenzus van.

Stabil mélymeditációs állapotokba húzhatod magad.

Erre a szerzetesek is képesek iPod meg netbook nél-kül, igaz, ehhez évtizedekig kell tanulniuk a frankót.

Cserébe, basic instructions before leaving Earth 115, indulás előtt egyszer elolvassák a tibeti halottaskönyvet, meghalnak és ha jól tekerték a fel, le-hátra, hátra, alsó ütés kombót, akkor kiszakadnak a születés meg a halál karmahegyező forgatagából, amit a nyugatiak persze nem hisznek el nekik, de cserébe a tibetiek se hiszik el nekünk, hogy felmentünk a Holdra, úgyhogy egál. Kitörölheted magadból ideig-óráig a stresszt, bár a szex és az alvás szerintem erre jobb. (A szex szerintem min-115 Mélyreferencia a kilencvenes évek legzsánerátlépőbb hiphop albumára, a GZA/Genius jegyezte Liquid Swordsra.

242

denre jobb, mint.) Serkentheted a kreativitásod meg az

intelligenciád, persze korántsem virágot-algernonnak

módon, amikor bármilyen módszerről ilyet ál ítanak,

merj tíz-húsz százalékos időleges javulással kalkulálni,

maximum, akkor pofára sem esel, mérhető hasznod is

van, nem is heréled ki a saját agyad, sajnálom, nem kép-

zavar volt.

Mentáldoppingra használható, ha felfokozott koncent-Remélem, ezt is

rációs ál apotban tudod magad tartani, bár időről időre félreolvastad.

előfordulhat az, hogy az új-vagy másál apot mindenre jó, csak koncentrációra nem. Megint mások a sensedep élményének erősítéséhez húzzák a zúgást a fülükbe: az érzékeinket kikapcsoló, anyaméh-érzetszerű lebegést biztosító sensory deprivation már csak azért is szórakoztató, mert ugyanezt kínzási módszer alapjaként is felhasználják jelenleg is nemzetek, náluk például nincs kiakarokszállni- gomb. Egészen extrém lehetőségeket is szült már a binaural beats: beszámolók szerint lehet vele függőségből kigyógyulni, testen kívüli élményben részesülni vagy éppenséggel bármelyik tiltólistán lévő

drogot kipróbálni ( ez is ország-meg korszakfüggő, de értsd), amihez gyakorlatilag csak az agyat kell a megfelelő ál apotba kattintani, a hatás utána már jön magától.

Legalábbis ezt ál ítja a brainwave-körlet leghome-shoppingabb terméke, az I-Doser. A nem meglepően holland szoftver ötlete és üzleti model je zseniális, megvalósítása viszont annyira komolyanvehető, mint hétvé-

gi hobbisátánisták hanukája kiskerti megvilágításban, enyhén tonettezve. Az I-Doser üres injekcióstű – önmagában használhatatlan, értelmét egyszerhasználatos adagoktól nyeri el. Megveszed, letöltöd, meghal gatod vele, a sync szabályainak vagy szabálytalanságainak megfelelően vagy hatással van rád vagy nem, ha újra akarod élni az élményt, újra meg kell venned az ada-god. Egydolláros abszinttól, LSD-től és amfetamin-243

származékoktól kétszázdolláros pokolbugyráignéző és

istenarcátmegpil antó agyrecsegtetésig fut a repertoár,

aki oroszrulettezni akar az öngyilkossággal, az Black

Sunshine t hal gat, aki a Shulgin-skálán négyest akar

ütni116 vagy csak nekiszalad az idegösszeroppanásnak,

az nekifut a Hand of God nak, de van dózis orgazmus-

hoz, izgatottsághoz, fogyáshoz, jobb játékhoz, igazából

bármihez.

Kísérletezéshez úgyis azt fogod használni, amit megta-

lálsz, letöltelsz, lewarezolsz és nem szemeteli tele ukrán

bankkártyaszámszopó vírussal sem az agyadat, sem a

gépedet. A komolyabb letölthető programokat körülbelül

egy kezeden meg tudod számolni ( Brainwave Generator,

Gnaural, SBaGen vagy a Neuro-Programmer, ez utób-

bit a gyártók elméletileg önkódolásra, -kondicionálásra

meg -hipnózisra tervezték, ezt majd mindenki a saját

felelősségére), a legnagyobb probléma viszont ezekkel

az, hogy hogyan hal gatod meg komplett nyugalomban,

ágybanfekve, csukott szemmel az órás hanghul ámot

úgy, hogy nem ér el az ágyig a füles, nem tudsz megPróbálkozz lucid

ágyazni a padlón, ha tudsz, akkor hideg van, zúg a gép, dreaminggel, az is

miért nem takarítottam ki, de kitakarítottam, miért zúg, ilyen lesz.

miért nincs sűrített levegő, de van, kipróbálom a karo-mon, az arcomon, a húgycsövemben, fáj, persze hogy fáj, hideg, már megint hideg, akkor lerakom magam mel é a laptopot, az is zúg, nem zúg, de meleg, forró, fáj, izzik, biztos a potenciálomat érzem, felgyul adt az ágy, felébredtem, dejó, ezvoltaterv.

116 Négyest ütni a Shulgin-skálán annyit tesz, mint megütni a lételméleti jackpotot és meglátni a nagy kaporszakál ú bármelyik igazi formáját a sarki szerb dealer pirulájától. A buddhisták falat néznek, a pszichonauták nyalnak, harapnak és szürcsölnek, ezt meg sarkosított stiláris megoldásnak hívják. Az Alexander Shulgin kémikusról (hehe) elnevezett skálán a pszichedelikus drogok szubjektív hatásmechanizmusát mérik: az egyesnél még rezeg a léc, a kettes szintnél még dönthetünk, hogy bele akarunk-e csúszni a nagy pszichedelikus kalandba, a hármasnál már Narnia van a szekrény túlfelén. A négyesnél az innensőn is.

244

A gyakorlati problémákat egyre jobban kiküszöböli a vi-

lág appizálása, úgyhogy elég rádugni a telefonodra a

buta külsejű, de nagyon zárt fejhal gatódat és már bom-

bázhatod is az ismeretlen hatású hangokkal az isme-

retlen működési elvű agyadat saccraeredmények remé-

nyében, az App Store meg a Market bő kézzel szórja a

delfinhangos-agytágítós letölthetőket. ( Jótanács: soha,

soha ne ugorj neki úgy a brainsyncnek, hogy MP3-ra

butított hangfájlban hal gatod az áldást, a pszichoaktív

tömörítés arra működik jól, hogy gyorsan kezelhető és

viszonylag nagy méretű legyen a zene, nem arra, hogy

az agy titkosírására ráborítsunk egy üveg tintát, hogy

hátha használható marad. Nem, nem marad az. ) Apró A fejfájásokról

viszont külön

széljegyzet a mel ékhatásokról: általad ismeretlen nyelmesélhetnék.

ven kommunikálsz az agyaddal. Attól eltekintve, hogy sikerül-e kitágítanod az agyad, felál ítani a farkad, szel-lemeket látni, ébrenmaradni napokon keresztül vagy megérezni az univerzális szeretet lótuszil atú hul áma-it, lesznek mel ékhatásai. Valamit valamiért. Hang-és fényérzékenység, gyors szívverés, hangulatváltozások, álmatlanság, paranoia, OCD, fejfájás, memóriakiesés, koncentrációzavar. Alvászavarok. Gyakorlatilag bármi, amit kávétúladagolástól vagy -megvonástól lehet szerezni. A lényeg: a humánkísérletnek meg az önbővítésnek mindig ára van. Okosan csak.

útnullakettő: plasztikai sebészet az agyadnak Nem csupán a Drakula-kultusz, hanem a tudatés hangu-latmódosítók alternatívájaként fellépő ún. plasztikai idegsebészet és annak eszközei, a nootropikumok is Romániából érkeznek: a görög nous (elme) és a trepein (hajlítani, forgatni) szavakból alkotott nootropicot 1972-ben injektálja a köztudatba Dr. Corneliu E. Giurgea. Ennek előzményeként, nem elsietve a dolgokat, 1964-ben a piracetamot szintetizálja, azt a szert, amit Nootropilként valószínűleg a nagyszüleid szednek, hogy vissza tudjanak emlékezni: melyik jénai aljában tartják azt a gyógyszert, amiről nem szabad elfeledkezniük.

245

Papírforma szerint serkenti a kognitív képességeket és az

emlékezetet és csökkenti mindazon gonoszt, amit az öre-

gedési folyamatok tesznek az agyunkkal és enyhíti az Alz-

heimer-és a Down-kór hatásait, az amerikai diákok szerint

a speednél és a kokainnál is pengébb. Bár nem feltétlenül

olcsóbb.

A Magyar Narancs a kilencvenes évek végén a zöldes

betűvel szürkés újságpapírra nyomott, de a WAN2-t bár-

mikor kenterbetevő ( bocs, content is king) Narancsfülben

írt egy hosszas A/3-ast azokról a drogokról, amik igazá-

ból mégsem drogok: a MILFek vásárolta vitaminbólék és

divatos étrendkiegészítők ( ginzeng, gingko biloba, gotu félúton a vizs-kola, goji berry és további ábécéhendikeppelt társai) gadrogok és az

mel ett szerepelt a piracetam, modafinil, l-karnitin vagy étrendkiegészítők

éppenséggel az a vazopresszin, ami már attól izgalmas, között

hogy hormon mivolta miatt arcpirítóan drága, valamint a korai leírások szerint ezzel kell nyelvvizsgára készülni, mert segíti a bevésődést, mint a papnők vagy a tantra, csak nem mész el a végén. Gibson meg is írja a cyberpunk egyik alapnovel ájában, a Burning Chromeban, hogyan kell lemenni szakítás után igazán a gödör aljára: a pia kihozza az érzelgősséget, a vazopresszintől meg emlékszel, de úgy igazán. Ha hozzátesszük, hogy a hor-monnak köze van a vizeletkiválasztáshoz, a vérnyomás, valamint a vér cukor-, víz-és glükóztartalmának szabá-

lyozásához, akkor összeáll a kép: merész vagy végtelenül unott az, aki úgy megy neki a nyelvvizsgának, hogy a veséje bármelyik pil anatban nedves és gyomorforgató hang kíséretében kieshet a padlóra. Előre szóltam, hogy humánkísérlet.

Giurgea valószínűleg nem gondolta, hogy a lassan, de biztosan elhülyülő amerikai felsőoktatás a fokozódó szabadverseny miatt veszi elő a kokainpumpa helyett a hormonkészítményeket, de sebaj. Jegyzetei szerint a nootropikumok többek között fejlesztik a tanulást, az 246

emlékezetet, el enál óbbá teszik a megtanult/berögzött

emlékeket és viselkedésmintákat a zavaró külső hatá-

sokkal szemben, kevés mel ékhatásuk van és extrém

alacsony toxicitást mutatnak. Az egyetemisták (mit

egyetemisták, gimnazisták) már egyszerre bólintottak,

hogy vizsgadrog. És tényleg.

2012, neurojelen. A botox, duplaH mel plasztika és

designervaginák mel ett más jel egű plasztikán is át-

eshetünk. A cosmetic neurology, azaz plasztikai ideg-

sebészet117 az új évezred, évszázad és évtized gyógy-

szerszedési gyakorlatát mutatja: nem Parkinsonra, Alz-

heimerre, szívproblémára vagy ADHD-ra, kóros hiper-

aktivitásra szedjük a felírt gyógyszereket, hanem azért,

hogy szel emi képességeinket fokozzuk. ( A szellemi

dopping már a munkahelyi pszichotróp kávészünetek Sarokban szű-

óta bevett dolog, csak nem ismerjük be, sarokban szű-

külő. Az utolsó

kölő rongy vagy, ha nincs meg a reggeli kettő. ) Büdös pillanatig ez volt a

kéziratban.

egy klisé, hogy fokozódik a versenyhelyzet az iskolákban meg a munkahelyeken, de attól még igaz, két kézzel kapkodja magához mindenki az előnyöket, hatékony akar lenni mindenki, tehetős és feszült, mindehhez pedig elengedhetetlen a stimuláció, a háttérben tombolnak az autoagressziós tünetek, ehhez pedig óriási (és elengedhetetlen) segítség egy olyan (legalább félig) legális szer, ami gyorsabbá, okosabbá, fókuszaltabbá, esetleg produktívabbá tehet minket. ( Igen, szándékos a dupla feltételes, én tettem oda. ) A nyíl érthető irányba mutat: egyes idegorvosok legális doppingtanácsadók-ká képzik át magukat, a mai huszonévesek meg jobban értenek az alkalmazott kémiához, mint én. ( Vagy egymásraszednek mindent, belilul az agyuk, kifolyik a szájukon, meghalnak és ha már eddig jutottak, igazá-

ból meg is érdemlik. )

117 A kifejezést a Pennsylvaniai Egyetem egyik idegorvosa, Anjan Chatterjee jegyzi.

247

A készítmények Woodstock, Hoffman, az acidhouse

kultúra, a Temple of Psychick Youth, az Erowid meg

a Hyperreal óta a köztudatban vannak, a legnagyobb

csapást a szemel enzős amerikai köztudat pedig epic

fail keretében kapja 2008-ban. A tudományos élet

megkérdőjelezhetetlen jelzőfényeként ismert Nature Egy pillanatra

ekkor publikálja teljesítményfokozókkal kapcsolatos sem lepett meg

online kérdőívének eredményeit. A megkérdezettek az viszont ez a cikk,

egyetemi élet hierarchiájának felsőbb szinten mozgó ha tisztában

voltál a világ igazi

elemei, tanárok és tanársegédek, professzorok és bármenetével.

milyen más létforma, aki arra használja a testét, hogy konferenciákra és meetingekre szál ítsa az agyát. 1400

megkérdezett egyötöde ál ította azt, hogy rendszerszerűen pakol magába koncentrációt, memóriát vagy fókuszt serkentő készítményeket, nagy többségük azt ál ította, hogy bárki szedhetne ilyen szereket, ha nem diagnosztizálták korábban idegi problémákkal, kéthar-maduk szerint nem számítanak az enyhébb mel ékhatások, ha a szel emi teljesítmény fokozása jó eredmé-

nyeket ad, egyharmaduk pedig azt ál ította: gyermekeinek is adna ilyet, ha tudná, hogy nincs ezzel egyedül a szülőkommunában.

A neurojelenben persze ez azért annyira nem meglepő: a jó agyi képességekhez, a kognitív örökál ófaszhoz legalább annyira erős fejlesztési vágy kötődik, mint a szépséghez vagy a potenciához. Keverd ezt fel a kilencvenes évek berlini technofiatalságával, akik azt mondták, legyen minden nagyon jó vagy legyen minden nagyon szar, de most azonnal, a problémákra tehát gyors megoldást keresünk, egyébként sem működünk optimálisan gyakran. Ha a fehér megoldás a vil ámgyorsan kialakíthatatlan életmód vagy a már megtur-kálhatatlan gének, a fekete pedig az elérhetetlen pénzért beszerelhető implantok vagy az il egális tabletták között vannak, akkor a szürkezónás-szemhunyásos megoldás az offlabel.

248

Az offlabel ugyanakkor legalább annyira beargrylls,

improvizáció, kényszer és az akkorés-ott-jó-ötletnek

tűnt keveréke, koleszosoknak, zoknikávéfiltereseknek

és panírnejlonból óvszergyártóknak ezt magyaráz-

ni sem kel . A nem előírásszerű használatot persze

sem a gyógyszercégek, sem az orvosaid, sem pedig a

gyógyszerengedélyeztető cégek ( köztük főként az ame-

rikai kontinensért felelős FDA-t érdemes ismerni) nem

támogatják, de persze lehetetlen fű alatt nem kalkulálni Tudod, ha nem

vele, a mai napig nevetek azon a történeten, amikor a dughatod meg,

B12 vitamin figyelemkoncentrációs (az amfetaminszár-akkor megpróbá-

mazékokhoz amúgy egészen hasonló) hatásairól be-lod megenni.

szélgetek egy nővérrel, az ajánlott mennyiség napi 2500

mg, az autistáknak 5000 mg körül adnak, hogy egyenesen tudjanak járni, mondja a forrásom, nekünk is annyit kel , hát akkor kísérlet indul, mondom én, a koncentráció remegő szélű és vil áméles, a nővér meg hal gat és utá-

na csak annyit mond, hogy

dehát

azt mi

étvágygerjesztőnek adjuk.

Persze. Annak is jó.

***

A nootropikumokat a 2008-as Nature-cikk után Hollywood is felkarolja: Neil Burger 2011-es ( a mainstream szórakoztatóiparhoz képest meglepően jó! ) filmje, a Limitless sok tízezernyi egyetemistát és főiskolást ragadott meg és küldte őket koleszos feketelaborokba.

Az NZT-nek elkeresztelt fiktív pirula minden geek és irodai dolgozó álma: hetek alatt tanulhatunk meg nyelveket, napok alatt írhatunk meg egy könyvet ( az írói blokkal küszködő Bradley Cooper pármásodperces alakítása díjnyertes, ennyire még nem ismertem magamra filmben, már csak a falnak pattogtatott piros gumilab-249

da hiányzik az életünkből), dollármil iókat nevethetünk

össze a tőzsdén, mert azt is napok alatt tanultuk meg,

hetek alatt beindul a közgazdasági, politológiai meg

neurokémiai karrier és ezek után a nők is dögleni fognak

a pénzünk és a borostánk után, mission accomplished.

Aha.

Nem.

Egyszerűsítek: a Aki már szedett a valóságban nootropikumot, az tudja, nootropikum nem

hogy finoman szólva is árnyaltabb a helyzet. Szabad-IDDQD.

polcos agytágítóknál mondjuk nem is szabad kitüntetésekről álmodoznunk, a cél vélhetően úgy is félévi beadandó vagy szakdolgozat, de aki úgy áll neki kognitív teljesítményfokozókat majszolni, hogy agyban nem állt rá a feladatra és nem célratörően készíti fel magát az elkövetkező huszonsok oldal megírására, úgy fogja magát érezni, mint ahogyan a koffeinnel lemérgezett pók hálója kinéz. Ideges, frusztrált és nagyon szögletes és nagyon hegyes. A gyakorlatból leszűrt konklúzió azt mutatja, hogy a kutatómunkát tiszta aggyal kell csinálni, az írást meg a szel emi darálást kel ene gyorsul-va, a gyakorlat persze pont fordítva van, aztán amikor kitisztul a kép, felfaltuk a hűtőt, kiittuk a vízcsapot és letudtuk az öntudatlan tizensok órás alvást, akkor tű-

nik fel, hogy három kávéval meg két zuhannyal azért összeszedettebb anyagot tudtunk volna gyártani és mit keres a szakdolgozatban három oldalnyi bemásolt kitöltőszöveg egy midgetpornó-fórumról. Merthogy kényszeresen mást kezdtem el csinálni felpörögve, de legalább akkora lelkesedéssel, mint amivel az eredeti írást akartuk. Legalább.

A szakmai/orvosi tanulmányok száma elhanyagolha-tó, aki hatásokról és mel ékhatásokról akar olvasni, az vagy megy a szakfórumokra ( Erowid, ImmInst vagy amit a Google éppen kiad az első két oldalon, amennyi 250

egymásnak ellentmondó infot találtok, nem is kell sok-

kal mélyebbre túrni) vagy a YouTubera, ahol jó esél yel

beleszaladhat egy nem összekamuzott beszámolót, ha

meg kamuba szalad bele, akkor legalább végignézhe-

ti, hogy hogyan lehet karnisostul kiugrani egy ablakon

salvia divinorumtól, ami ugyan korántsem nootropikum,

de az ugrás annyira őszinte, hogy visszatekered és utá-

És mindenkinek

na odahívsz mindenkit a gép elé, hogy ők is nézzék meg.

a reluxa marad

meg.

A hatásmechanizmusok itt is változnak, akárcsak a binaural beats nél: ott azért, mert nyitottsághoz meg agyműködéshez (meg némi frekvenciaszűrő fülzsírhoz) kötöttük a random eredményeket, itt meg azért, mert az emberi test egy biokémiai kondér (az meg neurokémiai, ne kötözködj), ami ráadásul nem is zárt rendszer, úgyhogy a hatások fizikai és lelkiál apottól, étrendtől, izgalmi ál apottól, gyakorlatilag ezer változótól függenek.

Egy ilyen például a szervezet dopaminszintje: ha túl alacsonyan van, akkor fáradtak vagyunk, kevésbé motiváltak és ennek megfelelően rosszabbul is teljesítünk egyes kognitív feladatoknál, ha meg túl magasan van, akkor túlstimuláljuk magunkat, viszont jobban tudunk teljesíteni ugyanazokban a feladatokban. Ha mindehhez hozzátesszük azt, hogy egyesek közülünk génje-ikből adódóan gyorsabban bontják le a dopamint, ők alapjáraton úgy járnak közöttünk, mint Surda, nem csak vánszorognak, hanem mondjuk ki, gyengébb szel emi képességűek is. Ha nekik adunk nootropikot, láthatóbb és erősebb hatást vált ki náluk, mint azoknál, akik pengébben születtek.

A neurokémiai homeshoppingot azért érdemes három lépés távolságból tapogatni: a nootropikumok csak idő-

leges hatást biztosítanak és azokat is mel ékhatások árán, úgyhogy aki az angolszász (és marketingesen előnykorrekt) cognitive enhancement kifejezésből ugrik a témára, az érezze most átverve magát és utalja 251

át Paypalen a vásárlásra szánt összeg tíz százalékát,

sokat spóroltam most neki ugyanis. A számszerűsítés

már a fentebb említettek miatt sem túlságosan könnyű,

a források és a személyes tapasztalatok alapján 10 és

40% közötti hatásfokemelkedésre számíthatsz, ami első

hal omásra is kiváltható pár fehérzónás opcióval, például

alvással, sporttal, hideg-meleg zuhannyal és könnymi-

rigybe injekciózott laboratórumi koffeinnel. Zack Lynch,

a The Neuro Revolution c. könyv szerzője továbbüti a

tömeghergelő kifejezéseket, egészen addig a pontig,

hogy az információs társadalmat szerinte a szel emi neurotársadalom

teljesítményfokozókon alapuló neurotársadalom fogja felváltani. Amíg ez felfújt, habzó lufinak hangzik, annyi-ból igaza van, hogy már most a nyugati félteke szel e-mi és irodai élete a pszichoaktív drognak minősíthető

( mit minősíthető, az is) kávén alapszik, ha azt betilta-nánk, szempil antás alatt kontinenseket lehetne térdre kényszeríteni. ( Amiből levezethetjük egyfelől azt, hogy az elmúlt pár évszázad irodalmához társszerzőnek be-köthetném a kávét, az abszintot, étert, ópiumot, LSD-t, amit még elbír a papír, másfelől meg azt, hogy a teljesítményfokozók törvényi szabályozása igencsak ingatag lábakon áll. )118

Vegybólét persze nem írnak ki blankra ( kivéve ha nincs finoman kenhető házi-vagy szakorvos ismerősöd), úgyhogy ami nootropikumnak minősül, azt orvosságnak írják ki kóros hiperaktivitásra vagy mentális problémákra. Azaz, ha egészséges emberi lényként ( persze ilyen egyre kevésbé van a jóléti ál amokban, de tartsuk fent a pozitív pszichológia meg önkép konszenzusát, legyen minden nap két jó perced, ez a mai, oszd be) akarsz 118 Mindenesetre abban teljesen igaza van, hogy az újonnan megjelenő

gyógyszerek nem csak új piacokat fognak teremteni, hanem az orvosi közélet a normális és mindennapos állapotokat betegségként fogja diagnosztizálni, nem mintha az ADHD esetében nem erről beszélnénk egyáltalán a hatvanas évek óta.

252

szerezni nootropikot, akkor vagy egy olyan ismerő-

södtől fogod kapni/einstandolni, aki diagnózis miatt

jogosult ( az, hogy erkölcsileg hogyan kezeled a tényt,

hogy beteg ember elől szeded el a saját gyógyszerét,

az rád van bízva), egyetemi kampuszon szerzed ( sze-

reznek azok mindent, én a katonaság és a titkosrendőr-

ség helyében is ott lógnék (ott lógnak. ott is), legalább

a napi ingerélmény meglenne) vagy netről rendeled

( és imádkozol, hogy tényleg azt kapod, amit szerettél

volna). Bizonyos szereket teljesen változó, de inkább

gyengébb minőségben és erősségben bioboltokban,

táplálékkiegészítőként vagy testépítő szerekbe keverve

lehet megszerezni, a neten inkább a nagyobb tisztasá-

gú gyógyszerészeti alapanyagok leporciózott változatait

tudod hazafedexelni.

A szerek nem olcsók, úgyhogy ha tartani akarod ma-

gad az egyre fokozódó társadalmi és munkaigényekhez,

fel kell készülnöd a legrosszabbakra, pláne akkor, ha a

nootropikumelőnyöket a munkáltatók is elfogadják, ami

azt jelenti, hogy követelni kezdik, igaz, eddig csak az

amerikai légierőnél volt publikus, hogy modafinilt java-

solnak a pilótáknak bevetésre meg a második világhá-

És ezt most

borúban éltek amfetaminon a tengeralattjárósok meg a szépen fordítsd le

bombázópilóták, aztán a hal ucinációktól meg kereszt-Excel-táblákra.

bebombáztak mindent, amit nem szégyelltek.

Apró széljegyzet a mel ékhatásokról: ha nem lenne elég a brainwave sync ahhoz, hogy az agyadat darabokra szellőztesd, a nootropikumokkal a testedet is miszlikbe tudod aprózni. Ha karcolt az idegrendszered, a pszichéd, személyiségzavarod van, skizofréniád, epilepszi-

ád, ne használd. Ha energiaitaloztál már, tudod, hogy pár óra pörgés után milyen ólmos fáradtság tud úrrá lenni rajtad, ugyanez működik itt is. (Ráadásul a fókuszá-

lási képesség és a kreativitás között fordított arány van, úgyhogy ha nagyon pörögsz, akkor Excel-tábla elé kell 253

ülnöd, úgyhogy most köszöntök mindenkit, aki könyvelő

vagy könyvelővel dolgozik, ti is utalhattok tíz százalékot, Paypalen, amíg az Anon meg nem töri megint és nem csinál belőle bolygóméretű seggtörlő fát megint. ( Ez egy zen kóan volt. Eredeti. Én írtam. ) 254

[05] CYBERPUNK: RÁCSHÁLÓK SZERINT A VILÁG

A cyberpunk az elmúlt harminc év egyik legnagyobb

hatású [techno]kulturális mozgalma, aminek nyomait

egyszerre hordja magán film, irodalom, divat, zene, tár-

sadalom, technika, val ás, önkép, máskép és másképp.

A cyberpunk a hi tech lo life világ Pulitzer-díjas példa-hi tech lo life

fotója, az elhanyagolt, rosszul tanuló, de amúgy abszo-

lút túlélő fiú a hátsó padban, akiből a tizedik érettségi

találkozón válik hirtelen ember, a jövőbe vetett, gyógy-

szerekkel oroszrulettező McGyverizmus, a pennával és

karddal írt vitézi ének bil entyűzettel és ujj alá beépített

orgyilkoskarmokkal, eliparosodott vízió a jövőről, amikor

a természetet és társadalmat egyszerre sikerült véglete-

sen kizsákmányolnunk úgy, hogy magunkat meg ugyan-

annyira nem ismerjük, mint a kőbaltás időkben.

Emiatt lett minden menő jövőkép szennyes, esős, sötét

és ázsiai motívumokkal teli, emiatt lett Keanu Reevesből

padonszomorkodó vízben-instantoldódó technojézus,

emiatt lett a zaibatsu az új országhatár, a triplapresszó zaibatsu

az új szájvíz, a fejben spirálban csavarodó, minden vá-

gyunkat pontosan teljesítő virtuális szex az új zsebhoki, az agyunkat mikronról mikronra átégető randomdrog az új lefekvés előtti joint. Ez az a jövőkép, aminek kanadai-amerikai főzőüstjébe egyszerre köpött bele a hideghá-

borús paranoia, a woodstocki hippitudat és szabadság-vágy, az amerikai egyetemi elit szel emi expanziója és a dekonstrukcióval maszturbáló posztmodernizmus ( ezt a szóhármast küldöm szeretettel az ELTE amerikanisz-tika szakának), a tudatot parkourszoborrá ácsdrótozó-

gaffázó New Age mozgalom, a hidegháború után ébredező, kortársait irodalmi hul abaszókként aposztro-fáló sci-fi underground, a globálegzotikum, Raymond Chandler ringó csípőjű kémdívái és Hunter S. Thompson gonzója. Az így keletkezett neonszínű, gyárilag szopogatott és felsavazott savanyúcukorka ízű energiaitalt 255

pedig egy húzásra leküldte egy átlagnál érzékenyebb,

gyorsabb és intel igensebb utcakölyök. A fejében ma-

radt színes, hangokon beszélő felhő a cyberpunk.

Esőfüggönnyel borított éjjelnappali videokölcsönzők játéktermek és

rácshálók

rácshálós-japánlányos-zsebbőlnehéztüzérséges-

pentagonhackelős B-kategóriás akciófilmje. A jövőre fek-

tetett neonspoileres szörfdeszka. Pacsinkotermekben,

sikátorokban búvó gépesített vooodoo-orákulumok

védőköreiben, szikrázó sötétség szűzen hagyott mil i-

métereiről felszívott szürkezónás agytágító drogokban

kicsúcsosodó megvilágosodás. ( Ami után a neten ta-

lált kalózvideóból el esett technikákkal fűrészeljük le grinding.be

teljes alkarunkat, hogy azt pár órával később lejegel-

ve nyújtsuk át egy mellékutcában halszálkamintás öl-

tönybe bújt ukrán szervbanki alkalmazottnak, a nap 24

órájában folyamatosan sugárzó reklámcsíkkal felsze-

relt műbalkézért cserébe. ) Kolumbusz és Prométheusz

találkozása az amerikai hidegháború decentralizáci-

ós kísérleteinek közepén. A vertikális kultúrexpanzió

legminőségibb aduásza, az egyszerre ívre és ívfényre

fektetett globalizáció csúcspontja, ahol még az ezoteri-

kus nagymesterek végső tanítását, a Belső Gyermeket

is verziószámmal látjuk el és orosz warezoldalról töltjük

le kapucniban és foncsorozott napszemüvegben. Mert

úgy jobban dobálja.

disztópia

Az utópia a boldog hangnem, a disztópia meg a szomorú, a moll, ez is egy angol kifejezés a kurvákra, én meg zene-elmélettel magyarázom Fel ini keserédes ölelésre vágyó klasszikus nőtípusát. A nyolcvanas évek posztpoetikus-poszthidegháborús keményvonalas scifijeire, amiket az-

óta mind lecyberpunkozunk, ugyanazok a disztopikus jel emzők ál nak, legyen szó akár a Neuromancerről, a Blade Runnerről, Akiráról, Judge Dreddről, akár bármelyik más neonszagú kultúrhordalékról, amikben a klasz-szikus lista legtöbb elemét megtaláljuk, arra rásüthetjük, 256

hogy első generációs cyberpunk, amikor a szerzők még

a technikai lázálmokból extrapoláltak a huszonegyedik

századon túlra és azt mondták: borzasztó lesz, de leg-

alább gyors és színes. 2012-t írunk és ahogy átnézem

ezt az első generációs disztópialistát, az van, hogy nem

kell annyira szaladnunk előre, mert már ebben élünk.

Készítem a motyogó, önál ó életre kelt írószerszámot,

ami minden listaelem mel é hosszasan, kárörvendően

dünnyög.

01. Sürgetően távoli vagy lezserül nemtúlközelire vett jövőben vagyunk. Nyilván minden scifi a

jelenből extrapolál, úgyhogy a jelen bármelyik tetszőle-

ges pontja lehet a jövő, ha ezt nem érted, rágcsálj el

egy sárga smileys tablettát és gyere vissza, akkor már Csak sárga lehet.

azt is érdemes hozzáolvasnod, hogy minden időutazó egyszerre jelenik meg, ha beindítanak egy időgépet –

magyarázható, de zavarkeltő kvantumhurok, tripekhez ajánlom, sosem jössz ki belőle. Pipa. (Ezt nem magyarázom, viszonylag sokat foglalkoztunk vele korábban.) 02. Az ipari kaviár anyád tüdejében végzi. To-vábbpörgettük a környezetszennyezést. A lakosság nagy része metro-és megalopoliszokban szorong, tömörül és nyomorog, a vidék vagy menedék vagy lekoszlott nyomortanya. A szenny, ( junk, gomi) a városkép aktív része. Az idő olyan, mintha örökké Londonban vagy a Half-Life 2 bármelyik kültéri pályáján élnél: nyomott, szürke és esős és egy négyzetméteren legalább három különböző kontinens két tucat bevándorlójáról áztatja le az esőbe rejtett nanokapszulázott sav az életet. Disztópiafűszer: az esőt a cyberpunk környezet Ridley Scott 1984-es Blade Runnere szuszakolja be a műfaj tudatalattijába: valamivel el kel ett rejteni a kamerák elől a dróthuzalokat, a sötétség meg nem volt elég, a technika nem volt elég jó, azóta ál andóan esik a jövőben, néha savas is kicsit, ilyen a művészeti pil angóeffektus. Pipa.

257

03. Vannak gazdagok, vannak szegények, a kö-

zéposztályból emberi bútort, felszopógépet

meg dartstáblát csináltunk. A klasszikus szlogen sze-

rint high tech lo life adja a cyberpunk alapízét, a szegé-

nyek nagyon szegények, a gazdagok nagyon gazdagok,

középosztálynak meg az irodai dolgozókat hívjuk, ha office ladies

azokat épp nem a klónozóból húztuk elő az újabb har-

minchat órás délelőtti műszakra. A lo life egyben az iro-

dalmi fókuszcsoport is, előszeretettel megy rá a zsáner

a mindennapi lecsúszottak, a kisemberek, a pusherek,

fixerek, hackerek, kurvák, felkapaszkodók és társada-new scum

lom szélére szorult karakterek történeteire, new scum,

mondja erre a kétezres évek legikonikusabb fiktív újság-

írója, Spider Jerusalem. Nem csoda, valahol mindenki

voyeurtamagocsi, aki mások tragédiájából hízlalja életre

magát, senkit sem a celebek bril írsortüze érdekel. Kör-

benézek az európai jóléti ál amokban, az eurozónában

meg a világpolitikában. Pipa.

A cyberpunk ezen nagy kliséje amúgy egészen gyorsan

válik túlhaladottá: ha mindenki az elégedetlenség lázá-

ban ég, az előszeretettel ábrázolt főhős, a slepp meg a

komplett környezet a lázadás, a fuckthesystem meg a

genyószívódisztroly119 jegyében tündöklik, akkor ki dolgo-

zik a gyárakban, a boltokban és a hivatalokban, a médi-

ában, a rendőrségen, a városi infrastruktúrában? Közép-

és alsóközéposztály nélkül buktuk az egész társadalmat, PCP

a csavar meg nem maradhat örökké laza. A cyberpunk második-harmadik generációja ( meg a posztcyberpunk, ezt veheted új generációnak vagy újfajta irodalmi szub-szubmetaszubzsánernek, igazából mindegy, online népdal-nak is kiadja, haladjunk tovább) pont ezen lendül át: Cory Doctorow, Charlie Stross vagy Paolo Bacigalupi hősei magasabb vagy hihetőbb, hozzánk jóval közelebb ál ó, társadalmilag konszolidáltabb szereplőkkel dolgoznak.

119 Punk fanzin volt, csak hogy értsd a kultúrutalást 258

04. A technológia az élet minden területén be-folyt az életünkbe. Az érvelés természete-

sen abba az irányba megy, hogy igen és pipa, de az unevenly

unevenly distributed future elve azért mindennapos distributed future

valóság azoknak, akik Kínát, Indiát és az afrikai konti-

nenst is figyelik technológiai és kulturális áttörésekért

meg jelenségekért. Húzd ki a dugót. Európa féltérdre

kényszerül, Amerika hasmánt csúszik. A többiek isznak

egy vodkát, teát, chait, homokkoktélt aztán csinálják to-

vább úgy, ahogy eddig. ( Minél újabb egy technológia,

annál nagyobb hibaszázalékot vagy használhatatlansá-

got hoz. ) Legyünk önzőek, gondoljunk a saját kulturális

közegünkre. Pipa.

05.

Csináltunk magunknak egy új világot, egy

információn alapuló, azáltal strukturált vir-

tuális teret, amiben olyan tudást tudunk megsze-ahol ott vagy,

rezni, amit máshol nem tudnánk. Cyberspace. Mátrix.

amikor

telefonálsz

Aleph. Metaverse. Interzóna. Mind olyan koncepcióra utal, ami testetlen információs teret és a benne folytatott szerves, munkára és szórakozásra egyaránt használható életet fed. Internet. Pipa.

06. Az országhatárok logisztikai problémákat és gasztronómiai/kulturális különbségeket jelentenek csak, a világot megacégek, lobbik és befektetői érdekcsoportok uralják. Zaibatsu, bólogatunk, meglehetősen pontatlanul használva a japán gazdaságtörténet egyik alapvető kifejezését, a japán gazdaságot kisebb-nagyobb részben felügyelő családalapú üzleti konglomerátumok helyett elég nekünk a gibsoni értelem, a nagy, gonosz, feketezónában is könnyedén mozgó gigacég. A McDonalds nagyobb Görögországnál, a Googlenak nagyobb hatalma van a kongresszusi gépezetnél és a Samsung dönt a brit GDP

eloszlásáról és nem a kormány. Az Apple meg megvenné az egészet és felszívná az orrába. Meglepő? Az 259

összeesküvéselméletis faktosoknak, a sci-fi rajongók-

nak és bárkinek, aki a történelmet nem csak a tankönyv

nagybetűs részeiből tanulja, nem. A többieknek igen.

Get over it. A politikusok a befektetők strómannjai, a

powerlineok fraktálszerűen tekerednek felfelé, a hatalmi

hidra pedig többszörös dezinformációs hálózattal védi

magát a kíváncsiak ellen. Pipa.

07. Globalizáció, elzárhatatlan kultúrzuhany.

Posztkéjenc pil antás a nyelvészet izgalmasabb

részeire (bár Chomskynál megfogadtad, hogy mészárol-

ni fogod őket, whatever the cost), az angol és a kínai fel-angol vagy kínai

váltva alakult át a földgolyó legkisebbközöstöbbszörös lingua franca

mediátornyelvévé, az utcaszleng pedig felhabzott a különféle kultúrák jövevényszavaitól. Az első pil anatban szemet szúr az ázsiai kultúrhatás gasztrotól piná-

ig, aminek még a magyarázata is egészen egyszerű: a nyolcvanas években a jövő határozottan a kistigrisektől, a streamlineolt jövő Japánból érkezett, úgyhogy jött onnan minden, animétől-mangától szamurájokon keresztül a politikusnál is intel igensebb vécéig, nem csoda a kultúrhatás, most persze Koreától várjuk mindezt (utána meg majd valószínűleg Kínától), de amióta a kulturális globalizáció elindult, ugyanaz a felhígulás van mindenhol. Ha itthon ez nem látszik, szólok: mindenhol máshol igen. Pipa.

08. A test biológiai/neurokémiai legóvászon.

Implantokkal, nootropikumokkal, designer drogokkal fogjuk magunkat bővíteni, hogy jobban bírjuk a szabadversenyt. Az előző fejezetekből már kiderülhetett, hogy mennyire elégedetlen az ember saját teste és szel eme lehetőségeivel, úgyhogy ha egy mil i-méternyi rés is van egy jobb emberképzet eléréséhez, gyorsabban rámozgunk, mint. Implantok, nootropikum, drogok, testhez közelíthető érzéknövelő technológiai megoldások? Mind megvoltak. Pipa.

260

A műfaj egyik alapkérdése egyébként is az, hogy ho-

gyan változik meg az emberi test és psziché az áramkö-

cyberpsychosis

ri szendvicsek hatására, az egész világ nyitottketreces

kísérlet, a főhősek pedig aranymetszésben dobják be

mindig a kérdést, hogy mitől ember az ember igazából

és meddig lehet gépesíteni a humánt úgy, hogy még

értse a lányokat, akik hajnal négykor lehúzott pár kö-

römcipővel és fél üveg vodkával a kézben zokognak ke-

servesen egy bankfiók lépcsőjén. Az alapkérdést per-

sze mindig transzponálja a kor, amiben felteszik.

09. A mesterséges intelligencia az új transzcendens/lételméleti damoklészkard. Az elő-

ző fejezetben már kifejtettük, azóta sem jobb a helyzet.

Nem is csoda, hogy a posztcyberpunk irodalom és a

szingularitás körül májusfázó sci-fi irodalom meg a jö-

vőkutatás ezt a pontot tartja annyira fontosnak, mert

ez most a szintlépés előtti útszűkület. Egyesek szerint

visszatartott technológia a mesterséges intel igencia és

régen itt van már. A pórnépig még az altruizmus sem

csorog le, úgyhogy nem hisszük, hogy a friendly AI any-

nyira létezne, álmodozni persze lehet. Aztán megnéztük David Bowie fia

a Moont és rájöttünk, hogy mégsem lehet.

nem tévedhet,

azvan.

261

eighties: forrás

A Clockwork Orange (1971, Stanley Kubrick)

Alien (1979, Ridley Scott)

Mad Max (1979, George Miller)

Stalker (1979, Andrey Tarkovsky)

Escape from New York (1981, John Carpenter)

Mad Max 2 Road Warrior (1981, George Miller)

Blade Runner (1982, Ridley Scott)

Tron (1982, Steven Lisberger)

Videodrome (1983, David Cronenberg)

Nineteen Eighty Four (1984, Michael Redford)

The Terminator (1984, James Cameron)

Brazil (1985, Terry Gilliam)

Mad Max Beyond Thunderdome (1985, George Miller)

Aliens (1986, James Cameron)

Kin-Dza-Dza (1986, Georgi Daneliya)

Cherry 2000 (1987, Steve De Jarnatt)

Robocop (1987, Paul Verhoeven)

The Running Man (1987, Paul Michael Glaser)

Caterpillar (1988, Shozin Fukui)

eighties: így indult

Bruce Bethke

Bruce Bethke a cyberpunk koronázatlan Mil i Vanil ije: 1983-ban írt novel ájával kapcsolatban pikírten jegyzi meg Etymology of cyberpunk c. írásában, hogy igazán levédet-hette volna a zsánert jelző kifejezést.120 Itt még korántsem áll meg az “út szélére vert legszánalmasabb irodalmi fasz”

címért folytatott (amúgy elég szoros) küzdelemben, az ő

regényéből készült a viktoriánus gőzgépekben, teadélutá-

nokban és sárgarézben gondolkodó steampunk körökben felfújt, felkalapozott Will Smithszel fémjelzett Wild Wild 120 Azt pedig még kevesebben tudják róla, hogy Philip K. Dick-díjas Headcrash c. regényéből ered a spam kifejezés mai értelme – a költséghatékony Viagrát és a kinintől bűzlő zimbabwei államadósságot (is) hirdető

emailfelesleg is -, amit viszont szintén nem védetett le magának.

262

West is. Blogja szerint konkrétan új házának fedőszerke-

zetét állta belőle, úgyhogy ragaszkodjunk a precizitáshoz,

írjuk át azt a címet legalább irodalmi sorozatlövő faszra,

szebb talapzatról nagyobbat lehet esni.

A cyberpunk nevesítése 1983-ban történik121 és ugyan

ekkor a könyv olvasóinak nagy százaléka még kósza

gondolatként sem jelenik meg a szülőkben, az év je-

lentős a popkultúra szempontjából. ( Igaz, olyan korsza-

kot élünk, amikor ezt pluszmínusz tíz éven belül bármi-

kor elmondhatjuk.) Megjelenik a képernyőkön Michael

Jackson Thriller-je, ami még jelenleg is a világ legtöbbet

játszott videoklipje, a Eurythmics megalapozza magát

a Sweet Dreams című eposszal, a New Order a Blue

Monday szintipopjával tarol, a McDonalds bevezeti a

csirkefalatot122, Bolíviában akad hurokra háborús bűnei-

ért Klaus Barbie és megnyílik a világ első nem-amerikai

Disneylandje. Japánban.

Amerikai írók egy csoportja ekkortájt kezdi el szégyen-

telenül és mindamellett teljesen jogosan oltogatni a

kortárs sci-fi irodalmat kétoldalas, A/4-es lapokon ter-

jesztett fanzinjukban. A Cheap Truth geril aüzenetei Cheap Truth

legalább annyira saját baráti körüknek szánt hirdetések, mint amennyire jogos meglátások és felesleges froclizá-

sok keverékei. Azzal azonban tökéletesen egyet tudunk érteni, hogy amíg a tehetségesebb írók félre nem teszik szolgalelkűségüket és abba nem hagyják a kanonizált nagyok imitálását, addig az egész tudományos fantasztikum nem jobb a hul abaszásnál.123

121 A cyber utal a jövőre, a kibernetikára meg a technológiára, a punk a társadalom szélére szorult, szakdolgozatban fogalmazva marginalizált (fő) szereplőkre, a DIY-kultúrára és az utca-minden-dolognak-megtalálja-egy-

új-értelmét attitűdre

122 Amivel kapcsolatban csak azt az egy tanácsot érdemes megjegyezni, hogy csak olyan ételt együnk, aminek a hozzávalóit ki is tudjuk ejteni. A csirkefalat (a huszadik század gyorsételeivel egyetemben) nem ilyen.

123 Sok helyen azt javasolják kezdő íróknak: válasszák ki kedvenc szerző-

263

A Cheap Truth főszerkesztője az igazságszérumról

elnevezett Vincent Omniaveritas, ismertebb nevén

Bruce Sterling. Míg sokan a tetőépítő Bethkét vagy a Bruce Sterling

Neurománccal világhírt szerzett Wil iam Gibsont tartják

a cyberpunk kaporszakál ú keresztapaúristeneinek, jóval

kevesebbszer hozzák fel Sterling nevét, akit Gibsonnal

ápolt mély barátsága és regényei mel ett már csak azért

is tarthatunk szívünk standbyra hitelesített csücskében,

mert 1986-ban ő szerkeszti össze a Mirrorshades an-

tológiát, amely mai napig a műfaj egyik legalaposabb

irodalmi kaleidoszkópja. Mindemel ett neki köszönhet-

jük az egyik legjobb és legfurcsább jövőbenéző regényt,

a Schismatrixot (ami utána a technotrance meg az IDM

határvonalán egyensúlyozó kanadai Headscant ihle-

ti meg két album erejéig), a Gibsonnal közösen írt The

Difference Engine c. könyve miatt a gőzgépszagú, sár-

garézfényű steampunk szubkultúra nevesítését és bein-

dítását (bár ezt Verne már beindította before it was cool),

a posztcyberpunk kezdetét Holy Fire c. regényével és

a korábban már említett ökozöld Viridian mozgalmat is.

A stílus első fénykora kétségkívül a nyolcvanas évekre

esik, a korszak egyetlen sajnálatos eseménye az, ami-

kor az ún. feminista irodalomkritika124 kiszúrja magának Donna Haraway

a stílust és 1985 áprilisában megjelenik Donna Haraway Manifesto for Cyborgs c. értekezése, amely ugyan nagyon hosszú és számos dologról esik benne szó, de olvasóink közül senki nem fog belőle érteni semmit és ezért nem is kell szégyenkezniük egy pil anatig sem.

1984-ben jelenik meg a stílusalapító Neuromancer. Or-well teleképei, irodai kohói és automata pornóregény-

író gépei még sehol, Wil iam Gibson pedig csattogós jüket és írjanak hozzá hasonlóan, írjanak történeteket vagy akár egy napjukat az ő stílusában. Aztán válasszanak egy másik szerzőt. A stílgyak (Raymond Queneau for prez) azonban nem kel ene, hogy továbbtartson pár évnél.

124 Velük is csak többen vagyunk, ADS 4 life, bitches.

264

írógéppel alkotja meg az évszázad egyik legnagyobb

zeitgeistját kiváltó regényét, a zseniális, alulismert és

alulértékelt Wild Palms sorozat klasszikus jeleneté-

ben val ja be, hogy én találtam ki a cyberspacet, nem is William Gibson

hagyják, hogy elfelejtsem, merthogy azért a cyberpunk,

mint olyan is remek buzzword a marketinggépezet-

ben, azóta nevezi a média Gibsont a cyberpunk pápá-

jának, ezt hívják civilizált körülmények között undorig

vezető túlzófoknak. A Chiba Cityből induló, majd szá-

mos nagyvároson keresztül a Szabadpartnak nevezett

luxusűrtelepen végződő regény egy lecsúszott, új esélyt

kapott hacker, egy sokat szenvedett, a popkultúrában

ikonikus magasságokig emelkedő bérgyilkosnő és egy

mesterséges intel igencia által vezérelt, félig öntudatlan

ügynökbáb közös világmegváltó tervét követi, amelybe

egyre jobban szervesebben sodródnak mesterséges in-

tel igenciák, il etve az egyiküket birtokló megacég.

A városkép, amire Gibson csak sprawl ként hivatkozik, A Sprawl és

a külváros, a downtown, a sikátor, a C-, D-vagy éppen Az Utca

zsékereseti osztályú polgárok élőhelye, a kapszulahote-lek, piacok, játéktermek, gettók és agglomerációk keveréke, igazi klisévé nőtte ki magát, legelőször már Ridley Scott 1982-es kultuszfilmjében, a Blade Runnerben látható: az ingerhalmozásból, négyzetméterren belül is tobzódó szociális és nyelvi multikulturalitásból, neonfé-

nyekből, tömegből, áporodott testszagból, utcai árusok ételéből, rikkancsokból, középkori piacterek átscifizált változatából kialakult Utca. A huszonsokadik században a Város lett az urbánus mi világa, az Utca pedig az életünk, az újságunk és egyben életrevalóságunk próbája is. Ha ez az alaphelyzet, a főhős pedig – ahogy már fentebb is említettük – lázadásból, rendszertagadásból és csakazértisből rakja össze motivációját, rögtön fejlődés-regénnyé válik a történet, amikor kel emetlenül drága klinikára, hotelbe vagy turistaparadicsomba kell látogatni, a társadalmi esetlenség legalább annyira kézzelfogható, 265

mint amikor városi látogat a faluba vagy éppen fordítva.

A város függőlegesen és vízszintesen egyszerre válik

külső szemlélő számára áthatolhatatlan, átláthatatlan

dzsungel é. A cyberpunk szőrmentén ugyan, de felhívja

figyelmünket archeológiára, mitológiára és szociológiá-

ra egyaránt: a város kulturális lerakatokból, rétegekből,

kérészéletű kispályásokból és legendás spílerekből ál ó

terület, ezt a bőrünkön csak a lokatív média óta érezzük

igazán. A város hirtelen annyira lesz élő entitás, mint az

Anyatermészet vagy Gaia, az emberek naponta bejárt

pályái, a változó, helyenként bővülő, helyenként szű-

külő, helyenként egyszerűen csak ledózerolt utcafront,

a tömegszál ásokba integrált lakónegyedkbe integrált

squatting homeokba integrált couch surfingbe integrált

fizetős kufircfotelekig fraktátermészetű a környezeted,

az ilyen környezetben igaz az kifejezetten, hogy az infor-

máció fizetőeszköz, az utca pedig megtalálja mindenre a do-it-yourself

saját hasznát. Az utca a do-it-yourself, a csináldmagad, a meggájverizmus igazi gyakorlati mennyországa, az a remix, amit kézzel-lábbal és ésszel csinálsz magadnak, el enben meghalsz és nincs insert coin soha már.

A regény három fő ihletőerejeként Alfred Bester Tigris, tigris c. regényét, Wil iam S. Burroughs Interzóná ját, illetve a Velvet Underground első lemezét ( The Velvet Underground & Nico) említi Gibson, mások a Burroughs-féle beat-irodalom mel ett hasonlóan erős hatásként jel emzik Raymond Chandler sötétromantikus krimi-jeit vagy éppen Thomas Pynchon regényeit. Ebből a stíluskavalkádból emelkednek majd ki az első generáci-

ós cyberpunk irodalom korábban részletezett ismérvei, amikből már számos filmet és regényt lehetett fejben kategorizálni, a Blade Runner, a Tron, Robocop vagy az Akira tipikusan ilyen alkotások, a lassan közhelyes tulajdonságok pedig sokkal inkább a filmművészet, mint az irodalmi alkotások révén alapozódtak meg a szubkultú-

rát annyira nem ismerők körében.

266

mirrorshades

Öt-hat ember nem ad ki egy irodalmi mozgalmat, mondta Dehogynem.

a Hugo-díjas irodalmi szerkesztő, David Hartlett akkor Bruce Sterling írónak, amikor az megkereste ötletével: csináljanak Mirrorshades címmel egy cyberpunk antológiát. Hiába szedett össze Sterling egy tucatnyi írót, az első generációs keményvonalas neonscifi leghíresebb alakjai mégis a kezdetnyi féltucat között vannak: William Gibson és Bruce Sterling mel ett olyan nevek domborítanak a korai években, mint Tom Maddox ( két részt is írtak közösen Gibsonnal az X-Aktákhoz 125), Pat Cadigan ( a cyberpunk trethonjuditja, az emberi elmelabirintus bejárhatóságában jojózó írónő, amúgy a csapat egyetlen nője és megrögzött Chromaroma-játékos), Rudy Rucker ( Hegel ük-ük-ükunokája és egyben a gonzóízű-lélekbúvárkodható ún. transzrealista scifi atyja), John Shirley ( akit posztmodern Edgar Allan Poenak hívnak, ő írta a Crow eredeti forgatókönyvét és kicsit ő a scifi Pitbullja, mindenki dolgozott már vele legalább egyszer) vagy Marc Laidlaw ( aki átlovagolt utána a játékfejlesztésbe és mindkét Half-Lifeon dolgozott) vagy éppenséggel Greg Bear, aki először megírta, hogy milyen az, amikor énekel a véred az ereidben és mindehhez józan vagy, majd azóta átugrott a játékiparba ő is, annyira, hogy a Halo-univerzum könyvein dolgozzon.

Amíg a Mirrorshades-írók bőrkabátos lazasággal dolgozták magukat keresztül az internetért hitetetlenkedő

és rosszfrizurás nyolcvanas éveken, felhúzva a fő és fent részletezett irodalmi kliséket, a filmművészet addig értetlenül botladozva próbálta megtalálni feltalálni a filmvászonra festendő jövőképek társadalmi és vizuális toposzait. Ami a vizualitást il eti, a Disney-istál ó egyet-125 Kill Switch (5x11), First Person Shooter (7x13) 267

len komolyan vehető filmje, a Tron a mai napig izzó

designelem: a cybertér végtelenbe nyúló izzó, játékter-

meket idéző rácshálói, az azokon sikló, a világhírű jár-Syd Mead

műtervező és vizuális futurista Syd Mead keze munkáját dícsérő fényciklik (lightcycle néven futnak, nézzoda) és az elképzelés, hogy a számítógép belsejében egy diktatúra van, huszonsok évig lebetonozta az elektronikus tér képzetét a fejekben. A Blade Runner városképet, eklektikát, művészetet, robot-ember együttélhetőséget és hangulatot hozott a képbe és egyúttal felfestette Philip K. Dicket, mint minden szabadakaratista voyeur védő-

szentjét a falra, a Robocop pedig bebizonyította, hogy Detroitban nemcsak a minimáltechno a szex, hanem a Robotzsaru is – egyúttal felhívta a figyelmet az 1976 óta erősödő kultútrendet a robotikus rendfenntartó erőkkel kapcsolatban, aminek az éppen akkorésottani legikonikusabb alakja az azóta Sly Stal onéval félreszerepeltett Judge Dredd volt. A dreddista világkép sok szempontból izgalmas: nemcsak az O Történeté nek futurista változata, ahol egy teljes világból engedelmes szubokat nevelnek, hanem pont az autoritást vizsgálja, a powerplay azon oldalát, amit annyira hangosan oszt a lázadó réteg ( ti tettétek a rendőröket oda, ahol vannak, nektek kellett mechanizmus, ami megvéd titeket mindenkitől, még magatoktól is, most miért nem jelent-keztek, amikor megkérdezem, hogy szeretitek-e őket?

kérdezi megdöbbent hallgatóságától Grant Morrison), ennek majd gyönyörű el enpontja lesz a jackbauerista-rendszertörő-de-jófej-zsaru, legyen az belmondói francia vagy bladerunneresen globalista.

A nyolcvanas években kezd el szikrázni a posztapokaliptikus kultúra, nagy részben a hidegháborús atom-félelemből visszaböfögve: mi van akkor, ha tényleg jön az atomháború, a harmadik világháború, a nukleárissal támadó gépek és ittmaradunk a sivatagban, aki nem mekgájver vagy alfahím, az meghal, aki meg nő, az meg 268

vagy alfahím vagy inkább. A Terminator meg a Mad Max

toronymagasan hozzák a kliséket az ausztrál sivatag-posztapokaliptika

gal, a kosszal, doityourselffel meg amivel még nem szé-

gyel itek, és ugyan ennek semmi köze nincs a klisékhez, annyira disztópikus az egész, hogy egyértelmű volt akkor és gyakorlatilag még most is, hogy a posztap filmeket együtt tárgyalhatjuk a cyberpunkkal, aki az egyiket nézi, az nagy esél yel nézi a másikat is, így vagy úgy, de a világ végéről meg a túlélésről van szó. Persze az-

óta ugyanezt elcsürdöngölte Tupac „úgyiséletbenvan”

Shakur a California Love klipjében, szóval ez sok esetben nem tűnik fel.

max headroom: harctéri riporterek, szexepilszósz

„Honnan tudod, hogy egy tévéigazgató hazudik? Mozog a szája.” Így indít az Amerikába gyártott brit cyberpunk sorozat, a Max Headroom, a nyolcvanas évek végének egyik legizgalmasabb popkulturális mozzanata, ami nem csak két évadnyi sorozatot élt meg, hanem bűn-eszközzé is vált: ’87-ben két amerikai tévécsatornát is meghackelt egy érthetetlenül halandzsázó idegen – Headroom-maszkban. Ahogy az a YouTubeon is látható, egészen jól érezte magát közben.

A jó történetek mindig egy riporterrel kezdődnek. ( Ma éjszaka mindenki egy riporter. Mondd ezt a csajodnak.

Hátha beindul tőle.) Anglia nem csupán Warren El is gu-ruszilárdságú főhősét, Spider Jerusalemet adta a világnak, hanem Edison Cartert, a Network 23 harcedzett tévériporterét és annak virtuális térbe vetett AI-mását, Max Headroomot is. (Persze, az angol popkultúra még adott nekünk ezer irányba szétfutó spiritualizmust meg Doctor Who-t is, de a riportereknek van nyakkendője, tehát továbbmehetünk.) 269

Klasszikus, elsőgenerációs cyberpunk a Max Headroom:

a jók mindig lázadnak, a rosszaknak mindig öltönyük és

nyakkendőjük van, reachről meg agymosásról beszél-

nek, a geek szemüvege kétszer nagyobb az arcánál, a

mesterséges intel igencia rácsháló előtt tud csak létez-

ni, de szórakoztatóbb, egyedibb és szimpatikusabb a video killed the

komplett stáblistánál. A tévé és a videó együttes ere-radio star

je megölte a rádióhírnevet (aki ebből először leveszi a popkulturális utalást és mailben átlövi a választ, vendégem egy sörre), a tévériporter figurája pedig a késő-

nyolcvanas évek fixere, szűrője és valahol legjobb láza-dója is egyben: bárhová bemehet és bármit megtehet az igazság érdekében. És erre szükség is lesz: a Network 23 olyan nagyintenzitású reklámokkal ( blipvert ekkel, ezt a nevet majd az Angelspit nevű banda húzza át saját oktatóvideóinak jelzésére) bombázza nézőit, amitől azok egyszerűen felrobbannak a készülékek előtt. Mindeközben motorizált gladiátorversenyek zajlanak a pincékben, az anarchisták vírusokkal akarják elpusztítani a várost, a nagyobb nézettség érdekében terroristákat, agymosó jeladókat vagy éppen ultraintel igens csecsemőket alkalmaznak a rivális tévécsatornák. (A Ringu, a White Noise meg a Kairo/Pulse nyilván újabb csavarokat tesz a képernyők iránt érzett félelem intézményébe, amikor már lefutott a paranoiahul ám a szubliminális üzenetekkel kapcsolatban.) A Max Headroom egyik hatalmas előnye (azt leszámítva, hogy médiadolgozókért médiadolgozóként izgulni egyfajta bizarr lelki kapcsot biztosít) a huszonegyedik században az, hogy hosszú évek (sőt, évtizedek után) végre 5DVD-s pakkban magunkénak mondhatjuk mind a 14 epizódot. Ennek olyan nosztalgiaértéke van, hogy még a nem éppen bril iáns minőséget is hajlandó vagyok elnézni, sőt még attól is el tudok tekinteni, hogy gyakorlatilag nincsen számottevő extra egyik korongon sem, vélhetően a nyolcvanas évek végén senki se csi-270

nált werkképeket a forgatásról, az ugyan furcsa, hogy

pont a főszereplő – Edison Cartert és Max Headroomot

egyaránt alakító – Matt Frewerrel nem készült interjú.

Most, hogy ilyen finoman átléptünk a motiváló üzleti csa-

varon, megoszthatom veletek a sorozat második hatal-

mas előnyét: huszonnégy év alatt semmit nem változott

a világ. (Vagy volt egy hatalmas, változásokkal teli ciklus,

ami után pont visszatértünk a kezdeti ál apothoz. Bár ezt

kétlem.) A média ugyanúgy működik, ahogy eddig, az Thank you,

emberek ugyanúgy működnek, mint eddig, a technoló-

Captain Obvious.

gia pedig végre ugyanazt a példaértékű célt szolgálja, mint egy narratív filmbe pakolt hajszálnyi akció: előre-lendíti a történetet. Aki egy kicsivel is több összeeskü-

vés-elméletet olvasott a kel eténél és még belelátása is van egy újság, tévé vagy egy nagyobb réteget elérő

weboldal működésébe, pontosan ismeri a manipuláció elméletét és gyakorlatát. A Max Headroom ezt mutatja meg egy extra csavarral: a mesterséges intel igencia-

én stabil lovaglópózban képes átlátni a problémákat és huszonnégyórás ügyeletes operátorként életet menteni.

Amíg van áram. Abba azért gondolj bele, hogy mi lesz, amikor feltöltöd magad a cloudba és a mesterséges éned először köp le téged nevetve azért, hogy nyakkendőt hordasz.

271

nineties: forrás

Hardware (1990, Richard Stanley)

Robocop 2 (1990, Irvin Kershner)

Aeon Flux (1991, Peter Chung)

Terminator 2: Judgment Day (1991, James Cameron) Alien 3 (1992, David Fincher)

Cyborg 2 (1993, Michael Schröder)

Fortress (1992, Stuart Gordon)

Nemesis (1993, Michael Pyun)

Robocop 3 (1993, Fred Dekker)

Hackers (1995, Iain Softley)

Johnny Mnemonic (1995, Robert Longo)

Strange Days (1995, Kathryn Bigelow)

Synthetic Pleasures (1995, Lara Lee)

Tank Girl (1995, Richard Talalay)

Virtuosity (1995, Brett Leonard)

Crash (1996, David Cronenberg)

Cube (1997, Vincenzo Natali)

Gattaca (1997, Andrew Niccol)

23 (1997, Hans-Christian Schmid)

New Rose Hotel (1998, Abel Ferrara)

Better Living Through Circuitry (1999, Jon Reiss) eXistenZ (1999, David Cronenberg)

The Matrix (1999, The Wachowski Brothers) The Thirteenth Floor (1999, Josef Rusnak) Total Recall 2070 Machine Dreams (1999, Mario Azzopardi) nineties: megöltük, de még táncol

Az igazi áttörés a kilencvenes évekre várható. A nyolcvanas évek végének fel ángolása itt ért be: a Terminator első és második részének sikere, a Mondo 2000 és bOING bOING magazinok megjelenése ( ezek alapozzák meg a cyberyuppie Wired magazint 126) mind tovább ár-126 Ami most alap polc/kávézóasztali kellék az ügynökségekben és bármilyen cégnél, aki jelezni akarja, hogy ők aztán tényleg előretekintőek, innovatí-

272

nyalja a cyberpunk kulturális vonatkozásait, az akadémi-

kusok pedig több tucatnyi oldalt írnak Schwarzenegger

átlényegüléseiről. (Aki valaha is látta a Schwarzenegger

100 legjobb beszólása videót, tudja, hogy úgy lényegül

át, mint Steven Seagal, nettó sehogy, úgyhogy igazá-

ból nem lehet több tucat oldalt írni, de az akadémikus

intel igentsiya bullshitnemzet, a kamu megvan bennük a

politikához, csak a mersz nincs.)

1990-ben alakul meg az elektronikus szabadságjo-

gok védelméért kardoskodó, azóta is etalonértékű

Electronic Freedom Foundation, egy évre rá jelenik

meg az azóta etalonként kezelt cyberpunk szöveggyűj-

temény és esszékötet, a Storming the Reality Studio

(ebben Takayuki Tatsumi ír a cyberpunk Japánra gya-

korolt hatásáról). 1992-ben pedig nemcsak Bruce

Sterling publikálja a The Hacker Crackdown-t, amely a

cyberpunkkal számos közös ideológiai szál al bíró hac-

kerkultúrát tárja fel, hanem megjelenik Neal Stephenson

tollából a Snow Crash is.

A Snow Crash nagyjából az a kilencvenes évek számá-

Neal Stephenson

ra, mint ami a Neurománc volt egy évtizeddel korábban.

Stephenson eredetileg képregénynek írta a regényt, többszöri nekifutásra és ez érződik rajta: a popkulturális egyveleg hatalmas főzőüstjében rengeteg szubkultúra, utalás és kikacsintás landolt: a címadó halálos agymosó drogot egy kétdimenziós kép tárolja, amelyre csak rá-

nézni kell és alapjaiban változtatja meg a gondolkodást.

Amerikát városál amszerű képződményekre osztották, amit a szervezett bűnbandák uralnak, a főszereplő Hiro Protagonist a regény első lapjain időre szál ít pizzát az olasz maffia megbízásából, majd összeismerkedik egy tizenéves deszkásfutárral, akin keresztül a korabeli vi-lág utcai kultúrája is igen szépen fénylik fel, a regény vok és coolak 273

igen erősen kívánkozik a filmvászonra, de eleddig sze-

rencsére senki nem akarta elrontani, a legjobbak pedig

nem is értek hozzá. A cybertér korlátozott, kezdettel és

véggel rendelkező rácsháló, amibe a kilencvenes évek

filled-polygonjai, kezdetleges avatarjai és gyakorlatilag a

Second Lifehoz hasonló kvázi-3D ábrázolások kerültek

bele emberként meg épületként.

Stephenson aztán beleszeret a steampunkba (három-

kötetes The Baroque Cycle regénysorozata kifejezetten

kultúrtörténeti alternatív hadjáratnak minősül), de már ko-

rábbi regényein, pl. a The Diamond Age-ben is hasonló

szálak futnak. Rajta és Bruce Sterling munkáin lehet a

legjobban demonstrálni azt, hogy a cyberpunk az utcai

bandaharcok és a basszamegahatalom keverékéből ho-

gyan nőtt fel, sorra jelennek meg a társadalmi kérdése-

ket vitató főhősök, mel ék-vagy teljes főszálként bontják

le a technika társadalmi szokásokra gyakorolt hatásait,

megjelenik a nanotechnológia, a geriátria, a kriptográfia

és a politika, ezzel egy időben pedig teret veszít a mátrix

és a virtuális valóság. Nem is csoda. A kilencvenes évek

közepén ugyanis a World Wide Web úgy keni szét az em-

berek agyát, mint egy évtizeddel azelőtt az MTV színes-

szagos poprock-ígérete, egyre jobban kezd formálódni

az a világ a monitorok mögött, ahol máshogy lehet és kel

is viselkedni, csupán a grafikája nem olyan szép – vagy

legalábbis akkortájt még nem volt mit nézni benne.

Shinya Tsukamoto

1992 más szempontból is jelentős: ekkorra datáljuk ugyanis a Tetsuo II: Body Hammert, Shinya Tsukamoto indie rendező cyberpunk filmjét. Előzménye, az 1988-as Tetsuo: Iron Man számos jelenettel ásta be magát az ázsiai film-és a weird-rajongók tekervényei közé: az ócskavassá változó sarariman dril fúrópénisze a huszadik század egyik tudatalatti alapmémjévé változott, ami nem is annyira meglepő, a Wired elvégre ezen sorok írásával egy napon tájékoztat arról, hogy az ame-274

rikai szexuális élet sokkal élénkebb és kirívóbb, mint

azt ahogyan tengernyi távolságból gondoljuk (riasztó

tech-penetrációra gondoljunk itt), másfelől azt is keve-

sen tudják, hogy Morgel ons-szindróma néven fut az a Morgellons

2002-ben diagnosztizált betegség, amelynek áldozatai bőrük alól kinövő rostszálakra vagy minikristályokra pa-naszkodnak. De erről majd a japánoknál.

Egy évre rá jelenik meg az a magazin, amely már tizenöt éve töretlenül tekinthető a cyberpunk-közeli szubkultúra és érdeklődés egyik bástyájának. A WIRED ma a Condé Nast sajtóbirodalom egyik sarokköve, a papírváltozattal egy időben jelennek meg azok vezető-és feature-cikkei az ingyenes online felületen is, ahol amúgy a legújabb technikai, hadi pari, orvosi, biztonsági és hasonszőrű

hírek olvashatóak, ide főként a cikk előzményében emlí-

tett Bruce Sterling szokott cikkezni, Gibsonnak csak ke-vés (!) anyaga jelent meg itt. (Bárhol kevés anyaga jelent amúgy meg, pont ezeket gyűjti össze az idén januárban megjelent Distrust That Particular Flavor.) Apropó, Gibson. 1993-ban a pápa új trilógiát indít: a Bridge trilógia első könyve, a Virtual Light szakít az időben szándékosan el nem helyezett poszthideghá-

borús jövőképpel, a voodooval meg a fül mögé dugható battlefieldhárommal, olyan jelent fest, amelyben az (akkor még riasztónak ható, ma már csak augmented reality vel jelzett) újszerű technológiák az általunk ismert valóság oldalvizén úsznak be, a misztikum és cybertér-törések helyett marad a szociográfia, a földrengés súj-totta, majd ennek következtében masszív kényszerszál-lássá változott San Fransisco-Oakland Bay Bridge a trilógia harmadik részében, az 1999-es All Tomorrow’s Parties-ban tér vissza. (2006-ban röppent fel a hír, hogy ennek folytatásából, az 1996-os Idoruból animét gyártanak, ezzel kapcsolatban nem sok konkrétumot tudtunk meg azóta sem.) 275

Gibson emel ett meg is jelenik 1993-ban egy hazánk-

ban kevéssé ismert, de jelentősnek tekinthető ( egész

sokmindennel vagyunk így) tévéfilmsorozatban. Az Oli-

ver Stone által tető alá hozott Wild Palms hat részben

bontja ki egy médiabirodalom által uralt jövő rémképét,

a sorozat első részében egy partin botladozik az igen jel-

legzetes hangú és arcú szerző a főszereplők közé, aki ti-

zenöt elhíresült másodpercben val ja be, hogy senki sem

felejti el neki, hogy ő találta ki a cyberteret. A filmzenét

a Grammy-és Golden Globe-díjas Ryuichi Sakamoto

követte el, a sorozat szaktanácsadója pedig az a brit

Genesis P-Orridge, aki az ipari szubkultúra alapjait ve-

tette meg a Throbbing Gristle zenekarral, megalapítot-

ta a Temple ov Psychick Youth neookkult szektát és a

Psychick TV (manapság már PTV3) zenekarban zenél.

1995. május 26-án szúrja Robert Longo herén a cyberA cyberpunk

punk szubkultúrát, ekkor mutatják be ugyanis Ame-médiahalála

rikában a Gibson korai, megegyező című novel ájából rendezett Johnny Mnemonicot. Keanu Reeves ezzel a szerepével írja be magát a cyberpunk hívők kiskátéjá-

ba. Ezt és a Mátrix-trilógiát követően még a Philip K.

Dick-ből rendezett A Scanner Darkly kel ett ahhoz, hogy élő legenda és polcról levehető cyberpunk szereplő legyen belőle – gyakorlatilag bilibotrányt csináltak a rajongók abból, hogy nem őt választották Casenek, hanem az akkor még pisis Darth Vaderként úszó Hayden Christensent. Sad Keanu is sad. A film mondjuk a kilencvenes évek dramaturgiájával és látványvilágával, a B-filmek minden élvezhetőségével vonultat fel Reeves mel ett olyan popkulturális ikonokat, mint Henry Rollins, Ice-T vagy Dolph „sármos He-Man vagyok” Lundgren, il etve rövid pil anatok erejéig megjelenik a jakuzafőnök szerepében maga Beat Takeshi is.

A film persze nem csupán ettől híres: a korabeli CG csú-

csának számító ( ezt a titulust pedig azóta sem nagyon 276

veszítették el), George Lucas által alapított Industrial

Light and Magic élő, vibráló, nagyvároshoz hasonló

információs teret valósított meg: a film csúcsjelenetei

között tartják számon azt a közel ötperces jelenetet,

amelyben Johnny egy fax adatait keresve tör fel bol-

tot, hotelt, faxadatbankot, fórumot és tesz tiszteletkö-

röket a nézőközönség kedvéért. A kulturális hatásokat

leszámítva amúgy a film gyakorlatilag (és sajnos) csak

tucatalkotás volt az IL&M életében. A cég ugyaneb-

ben az évben büszkélkedhet azzal, hogy világelsőként

jelenít meg számítógéppel generált hajat és szőrt (a

Jumanjiban), valamint beszélő, külön személyiségek-

kel és érzelmekkel felruházott CG-karaktert (ez meg

Casper volt).

Egy hónapra rá a kanadai Arthur és Marylouise Kroker ctheory

a ctheory irodalom-és művészetelméleti siteon teme-ti el nyilvánosan, elég nagy publikus visszhanggal a cyberpunkot. A tény, hogy az európai mozimagazinok gyakorlatilag kollektíve 25% alá értékelték a filmet ( amúgy eléggé megmagyarázhatatlanul), a műfaj kariz-májának végét jelentette számukra ( és akkor még nem is vette Amerikát olyan szinten körbe a futurepresent, mint most). Míg a Neurománc a technológiai boom elején csapott még be a köztudatba, addig a film alapanyagát a hollywoodi közönség csekélyke befogadóképességé-

re kel ett méretezni, így a film még cyberpunk körökben is elég vegyes fogadtatást keltett. Igen, mondod, ettől kultfilm egy kultfilm.

1996 az idolok éve. Nemcsak a Bridge-trilógia második része jelenik meg Idoru címmel, hanem Date Kyoko is felforgatja a világ geekjeit, legalábbis azt a keveset, aki még nem tudja magáról, hogy pár év múlva ennek bélyegzik majd, de már az azidőtájt kezdődő világhá-

lót túrja: a második fejezetben már kitértünk a megfoghatatlan, de ( szintén megfoghatatlan) dol ármil iókat 277

kaszáló popidolok problematikájára. Ez az az év, ami-

kor a cyberpunk szakít a tinédzseril úziókkal, az első-

generációs klisékkel meg az idolizált osztályharccal és

mindig keservesen zokogunk, ha ez eszünkbe jut: olyan

filmek kerülnek így a polcra, mint az MTV korai arcu-

latában letagadhatatlan kultúrhorgonyt jelentő Aeon közép-nineties

Flux ( ami sok tekintetben a berlini nagy falra adott sci-fi aranykor

allúzió, szempillával gyilkolni tudó bérgyilkosnővel, akinek egyenesági leszármazottja a South Parkos Kenny, Flux ugyanis minden epizód végén meghal, de olyany-nyira Darwin-díjas megoldásokkal, hogy néha sóhajt is előtte egyet), a Nemesis ( Wil iam Gibson sokat dícsérte a filmet, sőt, mások is, Pyun ugyanis nem jó rendező, ebben a filmben viszont kifejezetten domborít, popkult triviaként pedig ellőjük, hogy ebben a filmben szerepel először a telelövöm-a-padlót-aztán-leesek jelenet, nem pedig az Underworldben) vagy a Hackers, ami a kilencvenes évek egyik legjobb filmzeneválogatásával ( Prodigy, Orbital, Leftfield és Carl Cox, mi kell még? ), egy fiatalkori Angelia Jolieval meg egy tinifilm minden avítt bájával teríti le az alapvetőségeket: a geek lány izgalmas, hackelni meg csak videojátékok, görkori és Jolt Cola mel ett lehet, randiüzenetet pedig csak épületfal-ra írhatunk ki, úgyhogy mostantól lehet szövetkezni a schönherzesekkel.

A Johnny Mnemonic cheesy B-filmes tiniegyszerűsége után a filmek és könyvek új generációja jóval tükörbe-

és jövőbenézőbb témákkal jön, a neonban úszó hippik hirtelen rájönnek, hogy felnőttek és teljesen más problémákkal kel szembenézniük: öregedéssel, egészség-

üggyel, emberi kapcsolatokkal, fenntarthatósággal, a kérdéskörbe meg egymás hegyén-hátán másznak bele scifi-írók, techiek és társadalomkutatók egyaránt, hiába hívják posztcyberpunknak a stílust és hiába élünk benne, az akkor feltett kérdésekre igazából a mai napig nem 278

találtuk meg a választ. Japánban az inverz társadalmi második

piramis fenyeget, ott szó szerint mindennapos a kérdés, generációs

hogy miért gyártunk az öregeknek emberi segítség vagy cyberpunk

nővérek helyett robotokat, amikor nem lehet őket egy-

szerűen irányítani, az öregeknek meg körülbelül a maguk

korában már az a kihívás, hogy ki tudnak-e menni a vé-

cére egyedül vagy sem és ha sikerült, akkor működik-e

még annyira a testük, hogy ezt megoldják. Mit gombok,

nem fognak gombokat nyomkodni tanulni. Bruce Ster-

ling Holy Fireje a gerontokráciát célozza meg, kérdései

a mai poszt-és transzhumán újságokban hangzanak

el ugyanúgy: miként tudunk tapasztalógépeket gyárta-

ni magunkból, fenntartani a biológiai egyensúlyt, testet

frissíteni vagy cserélni, jó-e az, ha a hatalom vagy a vá-

lasztójog idősebb, jelentősen többet tapasztalt és ko-

rántsem impulzív réteg kezében van? A Bridge-trilógia

kérdései a popipartól a virtualitásban élésig visznek: le

lehet-e élni egy életet úgy, hogy végig a virtualitás és

a valós világ közti hártyavékony határon élsz és van-e

egyáltalán értelme szeparálni a virtuálist és a valóst

(meglepő módon Gibson itt mégsem viszi el arra a spiri-

tuális síkra az egészet, ahol ezt meg lehetne oldani).

A Gattaca és az eXistenZ már előrevetíti a transz-biopunk

humanista kultúra új gejzírjét, a biopunkot: azt a mozgalmat, ami a gépek helyett már a testeket, a biológiát és biokémiát, a még most is felfedhetetlenül komplex bioszférát és mechanizmusokat bontogatja vagy éppenséggel töri fel, feltett kérdései biztonságtechnika, előjátékszerű powerplay és kórházszagú fétis között pattognak: mi történik akkor, ha a játékkonzolunk él és szimbiózisba kell kötnünk magunkat vele és kaphatunk-e rajta keresztül vírust, mert nyilván multiplayerben játszunk majd az egész világgal. Hova kerül a világ, ha a jogosultságot vér-, bőr-meg vizeletminta adja majd csak és meddig kell elmennünk, hogy más ember bőré-

be bújhassunk?

279

a cyberpunk

Ezekkel a hátszelekkel érkezik a Wachowski-fivérek olvasztótégely

Mátrixa 1999-ben és visszapakolja a cyberpunkot a köztudatba: a film jókor és jó időben érkezik, továbbá a legjobbaktól lop ( a legjobbakból merítkezik, a legjobbak inspirálták, ilyeneket írunk, amikor a politikai korrektség vagy a főszerkesztő fizetésmegvonási fenyegetése miatt kushadnod kel , de amúgy igen, egészen pofátlan lopások vannak benne). A Y2K szociológia feszültsége miatt bármi magvas nagy esél yel indít a siker felé, izmos és jó scifiket meg nem igazán dobott a filmipar az ezt megelőző pár évben. A Mátrix okos, mert úgy gyárt saját mitológiát, hogy közben egyszerre lovagolja meg a technikust és a misztikust: megváltófigurával és az indiai val áskép virtuális valósággal egyenértékű il úziójával, a maya val sakkozik, aki látta a filmet, öt percig önjelölt filozófus volt legalább egy fogmosás erejéig, hogy mi van ha a tükör nem igazi és mind néztük egy darabig a következő családi ebédnél a kanalat, hogy elfordul el, mert nincs kanál, én vagyok a kanál, ha én elfordulok, az is elfordul, hiszen én vagyok, aztán jött a tasli, hogy mi vagy te, túzok, hogy így forgatod a fejed-e.

Egy high concept filmnél elkerülhetetlen, hogy nagy öt-letekből dolgozzunk, a nagy ötleteket meg már valaki úgyis megírta korábban. Az ráadásul, hogy most igaz-e előttem az energiaital vagy sem, azt már több évezrede rágják filozófusok, úgyhogy csak újabb iterációja a Mátrix Plátónak, Kantnak meg Baudril ardnak. A patchwork persze tovább bővül: képkockás összehasonlításokat találhatunk arról, hogy a Mátrix és a Dark City egyes kulcsjelenetei hogyan hasonlítanak egymásra látványban, a rendezők pedig egy pil anatig sem titkolták azt, hogy a Ghost in the Shellt vitték magukkal a megbeszélésekre, hogy azt akarják megcsinálni, csak élő

szereplőkkel. Jóval közelebb van azonban a plágium-hoz Grant Morrison évezredzáró képregénysorozata, a The Invisibles, ami korántsem cyberpunk, el enben egy 280

olyan különleges képességekkel felszerelt okkult-terro-

rista sejtről szól, akik a világot manipuláló, az emberisé-

get rabszolgasorsba hajtó bizarr dimenzióntúli istenek

el en veszik fel a küzdelmet, köztük egy kopasz, nap-

szemüveges központi teoretizáló harcosfigurával és egy

utcakölyökkel, akiről mindenki azt hiszi, hogy ő a követ-

kező Buddha. Ismerős valahonnan? A cselekményszál,

az el entétek ütköztetése, a feloldások, az alapötlet, a

valóság mikéntjével kapcsolatos problémák, mind leg-

alább ennyire találkoznak a filmmel. Morrison több in-

terjúban is ál ítja: a rendezők gyakorlatilag lelopták az

ötletét, a történetet, a high conceptet, el enben a célja

mindig is az volt a képregénnyel, hogy híres legyen és

minél többen ismerjék meg a sorozatot, úgyhogy gya-

korlatilag célbaért, így jár az, aki pontatlanul végzi a ritu-

áléit. Fate is not without a sense of irony, mondaná erre

Morpheus.

A Mátrix az ötletek akkora patchworkje meg

kultúrhombárja, hogy nehezen lehet csak egy-egy

absztraktot kiszedni belőle, mindenesetre érdemes fel-

figyelni arra, hogy ezzel erősödik nagyon az egyik fajta

cybertér a kettőből. Vincenzo Natali rendezőt kérdezik Vincenzo Natali

meg a Neurománc film egyik rendezői beszélgetésén, hogy hogyan akarja ő megoldani a cybertér megjelenítését, mert már egészen jól kialakult kliséhalom van az emberek fejében ezzel kapcsolatban. Natali jogosan erre azt válaszolja, hogy kétféle kép van: vagy a nyolcvanas évek játéktermén és minimalista ábrázolásán felnőtt változatról beszélünk (Tron, Johnny Mnemonic, stb.) vagy pedig a minél valóságszerűbb, valósághűbb, érzekekre is megfelelően ható virtuális valóságról (ez a Mátrix, az eXistenZ, a 13th Floor, stb.). Van egy harma-dikfajta elképzelés is, hinteli a rendező, ami valameny-nyire újszerű képet hoz majd: ez ugyanis az, hogy az eddigi cybertérelképzelések emberközpontúak voltak.

Gibson szerint a mátrix mesterséges intel igenciákkal 281

ahogy még nem

van tele, Natali pedig erre azt mondta: mi lenne, ha a gondolkodtak a

mátrix egy olyan hely lenne, ahol a dolgok a mester-mátrixról

séges intel igenciák logikájának és „gondolkodásának”

megfelelően ál nának össze és működnének. Tudjuk, hogy az emberi gondolkodás mennyire sínrefektetett és sokunknak milyen nehéz átál ni, egyáltalán abba belegondolni, hogy egy másik ember hogyan láthatja más-ként azt a helyzetet, amit mi valahogyan látunk, más logikával sokszor nem is tudunk gondolkodni, maximum csak mintakövetni vagy utánozni tudunk. Ugyanez lesz a cybertérben is, nem lesz könnyű, nem lesz mindenki által elérhető vagy fizikailag kel emes érzés egy másik életforma életterében élni.

duplanulla és előre: forrás

Hackers 2: Takedown (2000, Joe Chappel e) IKU (2000, Shu Lea Cheang)

No Maps for These Territories (2000, Mark Neale) On The Edge of Blade Runner (2000, Andrew Abbott) Robocop Prime Directives (2000, Julian Grant) Antitrust (2001, Peter Howitt)

Freedom Downtime (2001, Emmanuel Goldstein) Swordfish (2001, Dominic Sena)

Cube 2: Hypercube (2002, Andrzej Sekula) Cypher (2002, Vincenzo Natali)

Equilibrium (2002, Kurt Wimmer)

Animatrix (2003, misc)

Code 46 (2003, Michael Winterbottom)

Terminator 3: Rise of the Machines (2003, Jonathan Mostow) The Matrix Reloaded (2003, The Wachowski Brothers) The Matrix Revolutions (2003, The Wachowski Brothers) Natural City (2003, Byung-Chun Min)

Wonderful Days (2003, Moon-Saeng Kim)

Cube Zero (2004, Ernie Barbarash)

Cyber Wars (2004, Jian Hong Kuo)

Aeon Flux (2005, Karyn Kusama)

Alive in Joburg (2005, Neil Blomkamp)

282

Cl.One (2005, Jason J. Tomaric)

Fragile Machine (2005, Ben Steele)

The Island (2005, Michael Bay)

Aachi and Ssipak (2006, Jo Beom-Jin)

Children of Men (2006, Alfonso Cuaron) Firewall (2006, Richard Loncraine)

Southland Tales (2006, Richard Kelly)

Ultraviolet (2006, Kurt Wimmer)

Ben X (2007, Nic Balthazar)

Moebius Redux (2007, Hasko Baumann)

Nightmare City 2035 (Terence H. Winkless) The Gene Generation (2007, Pearry Reginald Teo) We Are The Strange (2007, M dot Strange) Doomsday (2008, Neil Marshall)

Repo the Genetic Opera (2008, Darren Lynn Bousman) Sleep Dealer (2008, Alex Rivera)

Wargames Dead Code (2008, Stuart Gillard) District 9 (2009, Neil Blomkamp)

Gamer (2009, Mark Neveldine and Brian Taylor) Surrogates (2009, Jonathan Mostow)

Splice (2009, Vincenzo Natali)

Terminator Salvation (2009, McG)

The Road (2009, John Hillcoat)

Repo Men (2010, Miguel Sapolchnik)

The Book of Eli (2010, Albert & Allen Hughes) Tron Legacy (2010, Joseph Kosinski)

Inception (2010, Chris Nolan)

duplanulla és előre: reboot, remake, rezonansz Ahogy nem borult vissza a világunk ezerkilencszáz-ba ( vagy legalábbis ezt hisszük, körbenézek, rezeg a léc azért sok helyen), nem jöttek el értünk az idegenek ( vagy eljöttek, de nincs tudomásunk róla Will Smith miatt) és egyre jobban körbevette a társadalmat a növekvő

infobuborék, annál jobban leült a cyberpunk. Elkezdhet-tük kipipálni a klisélistát, egyre több pontján kel ett rábó-

lintanunk, hogy a Neurománcban élünk, csak idegi meg-283

szakító helyett rohypnolt használnak a lányoknál, tűvető

helyett aidses fecskendőt, skillset et kiégető gombamé-

reg helyett meg berakják a fejed a kocsiajtó meg a ka-

rosszéria közé, aztán nekiszaladnak párszor, brutálisan

egyszerű, mint a gyomorral visszahúzott val atófrottír,

de működik, egyébként sem értettem soha, hogy miért

hagyja életben a maffia azt, aki megpróbálta átverni.

Aki erre reflektált, rosszul csinálta: a hackerekről szóló hackerfélre

thril erekben kapucnis-napszemüveges, zsíroshajú és mosdatlan fiúk törtek meg kormányszerve(re)ket elnagyolt grafikájú oldalakon, amiken külön gombokkal volt jelölve, hogy mit kell megtörni és hol vannak a fontos fájlok, amikor meg megszorongatták őket, megijedtek, Julian Assange legalább tudja, hogy hogyan kell cir-kuszt és köznyilatkozatos coolt osztani. Ha nem ilyenek voltak, akkor csak a harminc underground rajongónak volt izgalmas a cselekmény, meg talán még csak azoknak, akik a hackelés mögöttes értelmét meg motiváció-

ját akarták felfogni. Így vérzett el a Hackers 2: Takedown, az Antitrust, a Swordfish, a Firewall, sőt, a múlt évtized legkel emetlenebb újjáélesztése, a Wargames Dead Code is.

A Mátrix átlépett a plágiumon és a mitológiagyártá-

son: a Reloaded ban elindított, loopra rakott genezisből csúfos patrióta zászlólengetés lett meg songoku ízű, bubimentes, szavatosságot vesztett energiaital. Addig volt sikeres a patchwork, amíg Morrisontól emelték át a törzsanyagot, anélkül csak a srapnel meg a vér maradt meg a pietává átavanzsált Sad Keanu, a franchise ötlettelenségét meg csak az Animatrix mentette meg, abban is az egyetlen minőségi, az eredeti film hangulatát hozó darabbal, a Last Transmission from the Osiris szal, il etve az Aeon Flux sorozatot fémjelző Peter Chung rendezte shorttal, a Matriculated del.

284

A korszak legkiemelkedőbb és legelőremutatóbb ren-

dezője a Kanadából kikandikáló Vincenzo Natali, aki

kilencvenhétben megrendezte a cyberpunk Godot-ra

várvá t egy emkáultrista kockában Cube címmel, annyira minimálparanoia

sikerült a technológiával maga körül csapkodó, megfog-

hatatlan, érthetetlen, lovecraftista őrült istenképet bele-

tömködni a szubkultúra fejébe megint, hogy kollektíve

mentünk ki az éj elnappaliba hajtogatni magunknak egy

alumíniumsisakot megint, pár évtizede ez a divat, ha je-

lezni akarod, hogy veszélytelen vagy, de potenciálisan

szubverzív, nyilván baj van, ha már jelezni akarod. Az

elkövetkező évek sem eseménytelenek Natali számá-

ra: leforgatja az évtized egyik legkiemelkedőbb, mégis

alulértékelt kémtörténetét, a Cypher t, majd a cyberpunk

második legnépszerűbb gyermekét, a biopunk szub-

szubkultúrát mainstreamre terítő Splice-ot, ami után

nem is csoda, hogy megkapja az ultramodern filmkultú-

ra aranytojást tojó szaroscsirkéjét: neki kell képernyőre

vinnie a Neurománcot. Kisebb gyémántokban szintén

bővelkedik ez az időszak: a Neil Blomkamp rendez-afrocyberpunk

te District 9 igazi apartheidscifi, a corporate kultúra és katonaság keresztmetszetébe szorult idegenek mesé-

je modern visszatekintés a kolumbuszi invázióra és a pöcegödörből csimbókokat dobáló emberi természet változtathatatlanságára (nyilván van benne alienkurva), a We are the Strange az orosz konstruktivista éveket és David Lynchet egyszerre idéző 8bit homemade videomontázs, az Inception pedig az évtized kötelező

falnéző misztikuma, régen Dzsuang Dzivel meg lepkékkel játszottuk mindezt, most meg Marion Cotil arddal, érződik, melyiket választanánk inkább.

Ami viszont igazán kultuszfilm, az a Fűrész-rendező

Darren Lynn Bousman biopunk rockoperája, a Repo!

the Genetic Opera. A film nemcsak szokatlan műfajfur-csaságával emelkedik ki a tucatnyi narratív scifi közül ( a rockopera pedig az elmúlt évtizedeknek köszönhetően 285

valahol teljes joggal érdemelte meg a kultúrlepra ösz-

szes velejáróját, ezután garantáltan nem kapok meghí-

vást felsőbb társadalmi körökbe, I’m a leaf on the wind,

watch me how I soar), hanem legalább olyan vegyes kultikongyűjtők

felhozatala van popkult szereplőkben, mint a Johnny

Mnemonicnak: az operaénekes Sarah Brightman mel-

lett a castban domborít az ipari kultúra egyik, ha nem

a leghíresebb vokalistája, a Skinny Puppy-frontember

Nivek Ogre, a bulvárkirálynő Paris Hilton, az amerikai

pörölyöklű apafigurák legsúlyosabbika, Paul Sorvino,

a több tucat horrorfilm archetipikus ikongonosza, Bill

Moseley, cameoszerepben pedig ott gitározik a színpa-

don maga Joan Jett, akit ha nem ismernél, akkor i love

rock and rol , so put another dime in the jukebox, baby

és a műveletlenségedért két óra latex búslakodó a sa-

rokban.

A kettőezres évek remake- meg revival-hul áma persze revivalhullám,

ezt a szegmenst sem hagyja büntetlenül: a rendkívül remake-őrület

kel emetlen, zséfilmnek is csak jóindulattal alkalmas Wargames Dead Code mel ett a hollywoodi filmipar is csak az emelkedő aljáig tud ffuuuuu tni. Az MTV klasz-szikus szadobérgyilkos Aeon Flux-sorozatának átirata csak és kizárólag Charlize Theronban domborít, a történet, a körítés, a szereplők, a háttér és a világ mind egyenértékű az irodalomtörténeti flat fogalmával, amit igazából őszintén vértelen nek hívunk magunk között.

A flatet még a ráaggatott háromdé sem javítja fel, ez a konklúziója a Tron: Legacynek. Huszonnyolc évvel az eredeti után érkezik a folytatás, nem másabb ez a nagyon elkésett folytatást kérő utórandi-SMSnél: a gesztus értékelhető, de inkább ne tettük volna meg. A Disney bebizonyítja, hogy a rajzolt-animált gyermekfilmek szellemi színvonalán nem képes túlmutatni, a Daft Punk pedig azt, hogy akármennyire félrecsúsztak az első nagylemez után, profi filmzenét tudnak írni, a film egyetlen értékelhető jelenete az, amikor észreveszik a DJ-pultból 286

az alattuk pulzáló tömegverekedést, összenéznek, majd

csutkára tekerik a hangerőt. Mi sem tennénk máshogy.

A Disney amúgy évtizedes tapasztalatokkal a háta mö-

lelkes, de csúnya

gött is elsőbálózó a hardcore edge ben, az Avatart is a Tron: Legacyhoz hasonlóan a látvány adta el, olcsóbban jöttünk volna ki bármilyen hal ucinogénnel megitatott mozijeggyel meg egy két órán át forgatott háromszöggel és valószínűleg jobban is tetszett volna, amit kapunk. Egyébkéntis a filmipar kövek alá rejtett, kínaifalhosszan vitatott problémája a forgatókönyvíró, legyene egyáltalán történet vagy ne legyen, minek legyen, egyébként sem több sok helyen a scriptwriter an-nál a valakinél, aki ír egy vázat a product placement nek, aztán félrepöccintik. Ha jövőt írsz, próbáld meg legalább azt felvázolni a liternyi kávé mel é, hogy hogyan alakítja át a technológia a társadalmat meg a mindennapi szokásokat, ha nem teszed meg, nem lesz hiteles, hitelesség hiányában meg felejthető lesz, ezen a banánhéjon csúszik el például a meglepően jó ötlettel indító és érezhetően elkapkodott In Time. A stúdió sa-ját cyberpunkja, a Surrogates is itt pattan el egyfelől: hiába tették főszerepbe chucknorrisista védelmi amu-lettként Bruce Wil ist, másodpercre kiszámítható cselekménnyel és próbababa karakterekkel még sosem raboltunk bankot ( tudod, tíz százalék). Ami a másfelőlt il eti, ugyanabban a hónapban mutatnak be a mozik egy filmet, ami ugyanazt a témát ( a test irányíthatóságát, dummy testeket, a valóság és a virtuális valóság be-és átjárhatóságát) járja be jóval absztraktabbul, sokkal szikárabban, erősebb karakterekkel, Gerald Butler a sokat szenvedett romantikus főhős, Dexter a főgonosz, ezzel a hölgyeket megfogtuk, ha őket meg, mindenkit meg, örök marketingszabály orsózik vissza a vécé aljáról127.

127 A remakek, remixek és rebootok ráadásul folytatódnak: régóta hír van ar-ról, hogy készül a Blade Runner második része és élőszereplős változatot 287

A cyberpunk eklektikájának igazi ízét az új évezred-

ben nem is a filmek vagy a könyvek, hanem a képre-

gények adták igazán, a neontrón tetejéről meg a már

eddig is számtalanszor, a Word szerint viszont csak

tizenegyszer említett házikedvenc, Warren El is öntöt-

te a fiatalság agyába a metafizikával, mizantrópiával és

kvantumbukkakéval teli háziscotchot. Említettem már

a redbul , erdészszakáll és erőszak erdejéből érkező

nonplusultrát, a filmért és sorozatért egyaránt kiáltó Transmet

Transmetropolitant, aminek hőse, Spider Jerusalem, a cyberpunk új generációjának még újabb mintaképe. A Hunter S. Thompsonról mintázott újságíró, kollégái szerint pusztíthatatlan erekciójú hatéves, megál ás nélkül önti magába az ingert, többszáz tévécsatornától kezdve a soktucat felesen keresztül az ismeretlen, de legalább sok mel ékhatással bíró drogig, gyűlöli a helyet, ahol él, a társadalmat, ami írásra készteti és a rendszert, ami természetéből fakadóan igazságtalan, cserébe hiperintel igens, úgy oknyomoz, mint a Wikileaks a kö-

bön és még egy Pulitzernyi, valamint ha úgy dönt, hogy ledönti Amerika éléről az elnököt, akkor az az elnök bizony ledől, én meg lespoilereztem a hatvan résznyi képregény eszményi végét, bocs.

A jövő ennek megfelelően megaremix, minden-mindennel, a szabadpolcos, legálisan fogyasztható emberi hús, az agyat szétégető információvírus, a két év alatt prezentációig fejleszthető lombikpolitikus, az éneklő marsi nemibetegség, az önmagát drogfüggésig kergető, mesterséges intel igenciával felszerelt molekulagyártó meg a sarokról vihető staniclis majomagy standard házikel ék, minden felszorzott és felszorozható, ennek megfelelően ha van mennyország, akkor az bizony maga a bukolika, félig agyhalottan termeszteni paradicsomot egy kertben akarnak forgatni olyan klasszikus cyberpunk animékből, mint a Ghost in the Shel , az Akira meg a Battle Angel Alita (Gunnm).

288

fák meg bogarak között, mert akkor nem folyik százmil-

lió csatorna zaja a fejedbe és az, ha a bolond lelkészfe-

leségek halott menyéteket szögeznek az ajtódra minden

reggel szociális jelölőként, az abszolút elfogadható kel-

lemetlenség. ( Főleg, ha van rakétavetőd. És nem akarsz

sokáig maradni a környéken. )

A Transmetropolitant túlszárnyalni persze nehéz, per se

lehetetlen, El is többi anyaga nem is haladja meg en-

nek sem az ötlet/oldal sűrűségét, sem pedig a minő-

ségét. Közel van hozzá viszont az RFID-technológiát

a sufnituningos testmódosítással, Cthulhuval meg a

tibeti tulpákkal összekapcsoló, szomorúan félbeha-

gyott, a világot az antihős szemszögéből figyelő Dok-Doktor Sleepless

tor Sleepless, a 24, a Fringe és a Numbers háromszögéből kikandikáló, Global Frequency ( aminek pilot epizódja véletlenszerűen levadászható a szürkeforrá-

sokból, vízválasztó sorozat lett volna belőle, ha túljut a papírmunkán), a Transmetropolitan világának ötletparádéját még egyszer tűzijátékozó, epizódértékű Angel Stomp Future vagy a szuperhősség-felelősségvállalás-törtszemélyiség témákkal lehatárolt Supergod, a No Hero vagy a Black Summer.

hungarocyberpunk: inkább megéltük, mint megcsináltuk

A valós élet és az elképzelhetetlenül szilárd animehajú, éjszakai multiplayer meccsekben bril írozott reflexű, ötezer dolláros baszadékhangú narrátorokkal figyelmes-re élhajtott játékok közös halmaza a headshot: viszlát a fánkszagú ing mögé szíjazott kevlárnak meg a szív fölé rejtett, háborút megjárt, dohányszagú nagyapától örö-

költ cigarettásdoboznak, ha fejbelőnek, százharmincöt fokban megcsúszik a világ, lekapcsolják a vil anyt, al-bumborító marad utánad az aszfalton pál ó vérfoltból.

289

Ilyen headshotot sikerült bekapnom egy klasszikus

gyerekverstől, hogyaztmondja Siv Wideberg gyermek-

versíró majdnemhaikuja (7-8-9), örülök, hogy a svédek

is írnak haikukat, gyűjtöttem a bélyeget, apa hozott

három kilót, azóta nem gyűjtök bélyeget, most meg

nézz fel a Google Trends grafikonra és értelmezd a

lényeget, ez történt a cyberpunkkal is, neonedgestül-

esőbenhackerestül, ahogy kel . Most huszonnyolc éves

a Neurománc, a sci-fi portálok egymás után robbantják

a cikkeket, hogy naprakész-e még a múlt évszázad leg-

jelentősebb víziója és ha körbenézel, naprakész annyi-

ból, hogy jelen lett belőle.

Cyberspace helyett megkaptuk az internetet, többmil ió De most meg-kevertelek, az

felhasználó közös megegyezésen alapuló hal ucináció-

internet maga

ját, az adatforgalmat ábrázoló térképet, ahol a nagyvá-

a cyberspace.

rosok, szerverparkok és az egyetemi kampuszok lüktető

(Vagy nem. Böl-

szupernóvák, a nagyhatalmak és az országokon átnyúló csészek, filozófu-multicégek köszönik, jól vannak, Afrika gyakorlatilag már sok, pástra!)

a jelen pil anatban is szeparált teszttelep, hackereink, designer drogjaink vannak, az ázsiai kultúra már régen fúzióban van az európaival, a kilencvenes évek összes csecse eszköze az adatkesztyűtől a VR-sisakig meg egyszerűen ergonómiai kurvaanyjának bizonyult.

A Trends hevült szemű szomorúnosztalgia helyett bemondja a frankót: három éve stagnál a cyberpunk, gyakorlatilag döglött, bármi is legyen az, az ébrentartó érdeklődés egyik fókuszpontja pedig Magyarország, elvégre is mi pipáltuk ki a világ jó dolgait hologramoktól a telefonközponton és a tévén keresztül a művérig, üljön le, elégtelen.

Kicsit olyan a magyar cyberpunk, mint a magyar közlekedési kultúra; kevesebbet tudunk felmutatni, mint amennyiről beszélünk – mondja a worldshots.hu és a cyberculture.hu főnöke, Kelt egy kiál ításmegnyitó al-290

kalmával, a legnagyobb jóindulattal válogatok az el-

múlt évek magyar eresztéseiből, már-már ott tartok,

hogy Antal Nimród Kontroll ját is bevágom a listába a

parkourmentes Deák téri üldözéses jelenettel együtt már

pusztán csak azért, mert az legalább megtöri a felületi

feszültséget, aztán megemberelem magam, mégsem.

Schreiber András már korábban, a HVG Online-on pub-

likált anyagában is a magyar cyberpunkot kereste, úgy Vranik Roland

ír Vranik Roland Adás, il etve Pater Sparrow 1 című film-Pater Sparrow

jéről, hogy közben mindkét rendező emberfogóval tartja

magától távol a feltételezést, hogy sci-fit gyártana. Ha

Schreibernek igaza lenne abban, hogy a filozófia és a

minimalizmus adja a magyar sci-fi alapját, akkor ponthu

berken belül nyugodtan születhetett volna olyan alkotás

is, ami a Pi, a Cube és a Gusha no Bindume három-

szögén belül mozog. (Nem így történt.) Schreiber még Monory-Mész

Monory-Mész András Meteo c. filmjét sorolná ide, a András

Prae-tanonc Pál Dániel Levente szerint Dési András és Dési-Móray

Móray Gábor közös filmje, a 639. baba sorolandó ide,

megint mások Artner Iván és Barcs Miklós Égi rovar jára Artner-Barcs

esküsznek, már amennyire cyberpunknak tekinthető a MIR kódolatlan adásaiból készített pszichedelikus mix, de ha nem, legalább megnézhető. (Meg mi csináltunk Mesmer Tamással egy rövidfilmet 14sec címmel, igaz, közhelyektől nem éppen mentes kísérleti film, amiben ami nem angol, az japán és ennek megfelelően kellően érthetetlen.) Regényvonalon két mű viszi a mezőnyt, az Index népszerűsítette Jake Smiles-regény, az 1link és a Gáspár András írta Kiálts farkast. Az előbbiről Bodoky Tamás írta még, hogy szerény véleménye szerint a legdrótosabb antiutópia, ami a Snow Crash óta nyomtatásban megjelent (totálbrutál ká-európai életérzéssel, virtuál-incesztussal, további info-és erotomán nyalánkságokkal súlyosbított, technikailag korrekt cyberpunk prózá-

291

Jake Smiles

ról beszél), ami azt jelenti, hogy a személyazonosságát

a mai napig fel nem fedő szerző ( mindenkinek vannak

róla tippjei, mindenki ismer olyan embert, aki látott

már olyat, aki tudjahogy) vagy Bodoky jó spanja, vagy

hazugságigmenően el kel ett adni a könyvet, vagy gya-

korlatilag elvitt a cica nyolc kibaszott évet a médiateo-

retikus életéből, hogy kiessen a padlóra Gibson teljes

Bridge-trilógiája, jópár regény Sterlingtől, Stephenson-

tól, Cadigantől és már alig várom, hogy beugassatok.

Z. Németh István száz oldalt sem megütő könyve, a Kis

magyar cyberpunk is a könyvespolcon ül, a cikk kedvé-

ért rendeltem meg, mégsem mertem beleolvasni, ha az

ajánlóba kiragadott részletben azt olvasom, hogy

Pontosabban egész idő alatt a felesége véleménye járt

a fejében, aki szerint akárhány valóság is van a teremtett

világban, a jó novella a családanyák számára is érthető.

Nekilátott hát átírni az utolsó bekezdést, és boldogan

érezte, hogy megtalálta a megfelelő fordulatot. Aztán

nekiál t, hogy a történetet feljátssza egy lemezre a többi

mel é.

De legalább több helyet kapott, mint Gáspár András, aki Gáspár András

miatt a magyar sci-fi élet gyűlöletét fogom kivívni ( már-mint hogy igen, megrendeltem, de nem, tíz oldal után le-tettem, de majd, leszedálom magam és újrakezdem). Az új eresztések között Csepregi Tamás Szintetikus álom ja kacsint egy metrósötétet, Chel oveck blogjában ott az elemzés, fekete háttéren szürkével. Gratulálunk.

Minőségibb a helyzet képregények terén, Olajos Csaba és Géczi Zoltán Amerikában adta ki Dead.Line: Spiritus Sancti című képregényét – ami formailag meglepő volt, ami történetileg ütött, az egyúttal hozott számos elismerést és egy nem éppen profi kiadót – az első négy rész egy trade paperbackben került kevés kiválasztott polcára, az ötödik és hatodik betördelve, kiadatlanul 292

áll még kevesebb még kiválasztottabb merevlemezén.

Olajos-Géczi

Odegnál Róbert grafikus nemcsak derékban tör ketté, Odegnál Róbert

ha rossz szögben nézel rá, hanem tökéletesen fest han-

gulatot is A hívó című 48 oldalas, igen minőségi kiadású

munkájában, bérmunkát végző psychicről, aki elrontott

küldetés után menekül a világ elől, az endless.hu tökéle-

tes recenziót ír róla, igaz, akit érdekel a popkultúra meg

a speculative fiction, az napi bejárófiúlány az endless

portájára, ritka dolog itthon, ami évek óta is ugyanolyan

minőségin működik.

Nem csoda, hogy az ébrentartó érdeklődés egyik fó-

A Gibson-aluljáró

kuszpontja Magyarország, tizenöt évvel ezelőtt a Nyugati pályaudvar metróál omása meg a jelenlegi West End kö-

zött húzódó, árusokkal penészpettyezett betonfolyosója volt a Gibson-aluljáró, ezt magyarázták nekem, nézzek csak szét a harmincforintos, kétfaszú fodrászokkal ( keresztbe könnyebb bekapni, mint hosszában) és a cica-nadrághoz passzoló göndörfrizúrokkal telepakolt, lopott jpegekből összerakott fekete-fehér pornómagazinokon meg a taktkazettákon, amik kétszáz forintért már annyira voltak il egálisak, hogy olcsóbb könnyebb volt szemet hunyni felettük, mint bezúzatni őket. Aztán elromlott a zeneipar és dokumentáltan roppantottak meg a sajtó száját pont bezáró mennyiséget vagy Ukrajnának nagyobb szüksége volt a popszakmára.

A balkánkelet szomorúnemecsekjei meg azóta hálásan köpik az epigont, amikor van mit neki, azok meg pár kör után eltűnnek a lefolyó mélyén, hiába tanultátok azt a CSI-ból, hogy addig kell rángatni a vécélehúzót, amíg vissza nem hozza az örvényfizika a gyilkos vérével festett tampont, az így és ebben a formában nem igaz. A balkánkelet egyébkéntis nehezen dobott hangrólhangra epigont, úgyhogy csak kettőt sikerült neki az évek alatt: a kovácsákosig télikerteződő Bonanza Banzait meg az Escalatort, akitől az Anatomia, live in Dessau fe-293

lejthetetlen, mert az alapjaitól tíz évet tudtok fiatalod-

ni, másfelől meg egy az egyben a Front 242-t idézik, a Escalator

szöveget viszont már nehezen lehet érteni, így nem is

szembesülünk az olyan el enkulturális bravúrokkal, mint

a pupil a-reflex negatív, az exitus beál t / a műtőasztalon

a lélek a testemtől elszállt. (Az ilyenekért amúgy három

nap magánzárka jár, haragudni viszont nehéz, mert jók,

szomorú pesti dilemma ez.)

East Edge

Gyűjtögetem a kordokumentumokat, Szegedről indul CyberArt & Tech

a médiaművészet geril aostora, az East Edge CyberArt Group

& Tech Group, a történet ízéhez pedig gazdagon tesz

hozzá, hogy csak a Wayback Machinen keresztül tud-

juk lekövetni elmúlt éveik nagy részét. Hozzájuk kötődik

1994-ből az első magyar nyelvű cyberpunk publikáció, XANNER

a XANNER lemezújság – még beszerezhető a szürke-

fehér, newsgroupból legyűjtött szövegű kötelező olva-

sókönyv és cyberesztétikai kötelezvény, én meg valami

rozsdaál agút morzsolok ki a szemeim sarkából, ezen

keresztül ismertük meg a Hacker Crackdownt, R.U.

Siriust, a Skinny Puppyt és a kilencvenes évek szám-

talan újszerű csáppal visító szökevényét. Három év-

vel később az East Edge tagjaival együtt ülök a Soros

Alapítvány C3 központjában, a gimnazista tanárok ak-C3

kor nem értik, hogy mi az internet és miért fontosabb érettségi előtt rádiózni, de a Soros Alapítvány mágikus erejű név, elhal gatnak. Erősebb mágiának bizonyul az infrastruktúra, a szatel itkapcsolat és Mészöly Suzanne, a C3 akkori főnöke, akivel gyakorlatilag megindul az első magyar netrádió – a ParaRadio tíz évre rá megszű-

nik, Suzanne férjének agyröntgenje emlékeztet minket a bal felső sarokban, hogy semmi sem ál andó. Mégis, ha valahol pop-és techkulturális olvasztótégelyről beszélhetünk, az ott gyülekezett a második emelet aprócska stúdiójában, jobb esetben Mészöly Suzanne könyves-polca, lövetnyi erősségű, színpompás, kétszáz oldalas sűrűségűre préselt pil angóhad előtt.

294

2001, november. Bodoky Tamás monokróm fétisfotók-LD50

kal övezett cikkben írja, hogy mi szüljük meg az újma-gyart, vélhetően a dotkom-szektor magyar megfelelőjé-

ben dolgozunk és kereszthivatkozásokkal tarkítva osztjuk meg olvasóinkkal viszontagságainkat, ekkor indul az LD50 is, amiről az elmúlt tíz évben havonta egyszer legalább leadom valahol, hogy fotóblogként indult, aztán Magyarország eddig legnagyobb alternatív közösségi oldala és társkeresője lett. ( Aztán felnyitottam az ernyőt és hagytam, hogy a légörvény felrántson valahova. Ilyen lehet a pokol, sötét van, narancssárgával és kutyaugatással pettyezve, a háttérben egy paleoklimatológiai labor leletei. ) Az első két évben, ha már a zagyva ekletikáról beszélünk, csak az forgott az oldalon igazán, élesen pofozták olvasók, kollégák és kortársak egyaránt, a C4

meg Tornado főként, C4 archívjaira a mai napig nem lel-tem rá, ha valaki tud, segítsen ki.

Kömlődi Ferenccel, az agent.ai hírfelelősével, robotika-és MI-szakértővel le kell kezeznünk legalább egy könyv erejéig, hogy tisztábban lássuk a hazai helyzetet: popkulturális ajánlója, a Fénykatedrális, il etve az elektronikus zenéről Pánczél Gáborral írt anyaga, az ingyen is letölthető Mennyek Kapui csecse rendet vág az éjszakában (ezzel az erővel mondjuk Vágvölgyi B. András Tokyo Undergroundja is hiánypótló lehet, ez inkább a szigetország felől magyarázza meg, miért jó a japánnak termoptikus pikacsuként ugrani a Tokyo Tower tetejé-

ről). Kömlődivel a Ghost in the Shell magyar DVD-jére készítek interjút, a szemei között vékony ADHD-csík, látszik, reciklált anyagot ad elő, a szünetben rámnéz, észrevételezi a fekete-narancs Rotersand-felsőt, egyet-

értően ráz velem kezet, én is szeretem az Ajaxot, az egy jó csapat, mondja.

295

japán cyberpunk: forrás

Burst City (1982, Sogo Ishii)

Death Powder (1986, Shigeru Izumiya)

Denchu Kozo No Boken (1987, Shinya Tsukamoto) Gunhed (1989, Masato Harada – Alan Smithee) Tetsuo: Iron Man (1989, Shinya Tsukamoto) Gerurisuto (1990, Shozin Fukui)

964 Pinocchio (1992, Shozin Fukui)

Tetsuo 2: Body Hammer (1992, Shinya Tsukamoto) Battle Angel Alita (1993, Hiroshi Fukutomi) Ghost in the Shell (1995, Mamoru Oshii) Rubber’s Lover (1996, Shozin Fukui)

Armitage III Poly Matrix (1997, Takuya Sato) Andoromedia (1998, Takashi Miike)

Malice@Doll (2000, Keitarou Motonaga)

Avalon (2001, Mamoru Oshii)

Electric Dragon 80000V (2001, Sogo Ishii) Armitage Dual Matrix (2002, Katsuhito Akiyama) Tokyo Scanner (2003, Mamoru Oshii)

Basic Tsukamoto (2003, Masahiro Muramatsu) Gusha no Bindume (2004, Hiroki Yamaguchi) Ghost in the Shell 2: Innocence (2004) Meatball Machine (2005, Yuudai Yamaguchi) GITS SAC SSS (2006, Kenji Kamiyama)

Appleseed Ex Machina (2007, Shinji Aramaki) Vexille 2077 Nippon Sakoku (2007, Fumihiko Sori) S-94 (2009, Shozin Fukui)

Tetsuo: The Bullet Man (2009, Shinya Tsukamoto) Gantz & Gantz:Perfect Answer (2011, Shinsuke Sato) Sorozatok: AD Police, Armitage III, Armitage OVA, Black Magic M

66, Bubblegum Crash, Bubblegum Crisis, Cyber City Oedo 808, Ergo Proxy, GITS SAC, Hack Roots, Hack Gift, Hack Liminality, Real Drive, Serial Experiments Lain, Texhnolyze 296

japán cyberpunk: a jövőd nekik szépia izzadós, monokróm, fémforgá-

Kafka pornóújságja a japán cyberpunk, tóruszba kell csos hardcore

csavarodni hozzá a depressziótól, hogy tényleg belera-gadjon a szemed, lo-fi szeretetből van, szólómunkából, olcsógumiból meg instantramen gyorsasággal kitürem-kedő dril péniszből, nem érti a japán néplelken meg varróattilán kívül senki, ilyen az igazi heideggeri bölcsé-

szet és metaművészet, csak értelmezési potenciált tettünk bele, az objektív értelmet még kikapták a kognitív vámon, aztán csodálkozunk, hogy az egész hard edge fantasztikum all style no substance.

Lefordítom: borderlineba csavarodott Lisbeth Salander a keményvonalas japán scifi, vagy fekete-fehér, izzadt-ságból, gyártelepből és testfétisből összerakott kafkai metamorfózis, olyan mintha csavarmenetet tekernék Tarr Béla kilenc órán át pislantó lovába, vagy pedig ötven színes városból összeszendvicsezett megalopolisz tetején vitáznak nagymel ű apakomplexusos rendőrnő

embergépek óriási telepáncél gépemberekkel arról, hogy milyen embernek lenni, aztán negyed óráig száll egy műgalamb vagy egy vízcsepp, ami igazából egy univerzum, ami egy szerverpark.

A nyugati sápadtarcúaknak általában 1989-ben kezdő-

dik a jövő, ha a technika seggéből kikandikáló japánok mondják128, akkor nyilván jövőbb és hardcoreabb, mint Sigourney Weaver egy mentőkapszulában: ekkor készül el a Tetsuo: Iron Man. Shinya Tsukamoto rövid úton át-hidalja a testzene gyár-, korom-és olajszeretete, a testmódosítás és a globális frusztráció közti szakadékot: a Tetsuo-kultusz alapja a magába fémtárgyakat tömködő

férfi, akit az amerikai huszonötperces Twilight Zone-os 128 Yo dawg i herd you like the future so we put a future into your future so you could future while you future

297

jelenésekkönyvébe illően elég elütni ahhoz, hogy meg-

fertőzzön a fém áldásával, onnantól kezdve nő belőled

a fém, a kábel meg egy komplett alukorkáefté, dril -

péniszed lesz és úgy nézel majd ki, mint egy dühödt

hatéves, akit beküldtek egy mosógépbe, hogy szerel-

je szét egy ütvefúróval, ő meg felöltözött belőle, aztán

most ebből cikkezik a fél internet, hogy öltözz fel ötezer

forintért baumakszból meg obiból aztán fotózd magad

napiszarra.

A japán cyberpunk kultúrsokk és ingerbukkake, háttér-

ben a világháborús, tudatalattiban megbújó örök nuk-

leáris paranoia, a földrajzi, kulturális és értékrendbeli

szakadék. A popkultúra első körben a mangákból és

animékből kezd el táplálkozni: a rajzfilm és a képregény

erőteljesen fejlődő, számos csápirányba kísérletező

megjelenési forma, nem is csoda, hogy előszeretettel

csapunk le Masamune Shirow meg Mamoru Oshii anya-Masamune Shirow

gaira. A Hajime Sorayama igazi domborulatokkal feszítő

Mamoru Oshii

robotnőitől már csak egy ugrás a riot grrl rendőrlány: az apakép nélküli, erőszakos vagy a magába forduló mizantróp, de minden esetben jótestű rendfenntartó az európaiaknak legalább annyira dobja a szextől tocsogó uniformisfétist, mint a japánoknak. Ahogy az MTV elkezd kinyúlni a japán popkultúra felé, benyúljuk mi is az olyan sorozatokat Shirowtól, mint a belpolitikától, társadalmi feszengéstől, metropoliszproblémáktól, zavaros külpolitikai harcoktól, lételméleti problémáktól és a cyberagy biztonságtechnikai megoldásaitól csorgó sorozatokat: amit a Black Magic vagy a Dominion elkezdett, azt vitte tovább a sorozatként, majd a két CG filmként megjelenő Appleseed. Az igazi áttörés azonban mindenféleképpen a Ghost in the Shell: a film egyszerre sakkozik emberivel és gépivel, transzcendenssel és me-chanikussal, akcióval és filozófiával, pil anat alatt hódítja meg a fiatalokat meg a filmipart és mutatja meg, hogy milyen különbség van a különböző kontinensek jövőké-

298

pe között: míg Európa és Amerika nem sok különbsé-

get mutat a bolti turmixgépre maszturbáló megélhetési Még több

perverzzel, addig Japánnak a technológia csak eszköz technofetisizmus.

marad: a film alapjául szolgáló manga olyan gondtalanul megy bele fiktív politikai vitákba, hogy kétszer is el kell olvasnod, mielőtt megszeppensz. A japán cyberpunk persze elképzelhetetlen lenne az Akira nélkül: a Ghost in the Shell mel ett ez számít a japán hard scifi másik kimagaslóan kick-ass alkotásának: mai szemmel kicsit csúszik már a mutáns, a biciklisfutár meg a nukleáris pusztulás, de a pusztulás és a technológia nyersessé-

gét a nyolcvanas évek scifi animéinél nem írta le jobban semmi, már a GITS univerzuma is pukedlizó fajansz ehhez képest.

Amíg a nyugati kultúrkörnek az internet a sebességről meg a szupersztrádáról szól, addig Japánnak az egész fogalom nem több (és nem kevesebb) a tengernél. A Ghost in the Shell utolsó mondata szerint the net is vast and endless, a manga folytatása pedig továbbviszi ezt a képet: az ábrázolások szinte mind úszva mutatják az adattengerben (sic!) közlekedőket, az elképzelhetetlenül komplex adattömbhöz pedig legalább annyira komplex UI dukál. (Aztán Shirow legújabb sorozata, a Real Drive még egyértelműbbé teszi mindezt, óceán mel é teszi az adatbúvárokat, hogy mindenféleképpen átjöj ön a zeitgeist: az internet nem olyan szögletes és éles, ahogyan azt az emberek gondolják. A japán izolációs politika és öntudat legalább ennyire jól látszik és sajnálom, spoiler jön: a Vexille anime legnagyobb arculcsapása az, hogy a szigetországban minden ember meghalt és robotok vették át az uralmat, ezt pedig úgy tudták megoldani, hogy lezárták magukat a világ megfigyelő mű-

holdjai elől. Az üzenetek és a jelek pedig azt mutatják, hogy ha szükség van rá, lehet nemzeti internetet gyártani globális helyett, Japán megoldja magától a dolgokat, ahogy a földrengést, az atombombát és a coffee 299

bukkake man t is megoldották egyedül. A Ghost in the

Shell univerzuma pedig érthetetlen. A sorozat második

része, az Innocence francia lételméleti fejtegetés (aki

ilyet sorozatban akar, annak ott az Ergo Proxy), a spinoff

Stand Alone Complex pedig újfent külpolitika és hac-

kertörténelem olyan, mintha 24-et néznél felesleges ma-

gánéleti szálak nélül. Nem is csoda, hogy a Ghost in the

Shell meg az Akira számít a japán cyberpunk ismertségi

csúcsának: akció van bennük, pusztítás, nő, mutánsok,

bosozoku motorosbandák és valamennyi magvas gon-

dolat, amit kellőképpen félredobhatunk.

A szinte mind fekete-fehér élőszereplős cyberpunkok

már ennél is kevésbé érthetőek: sokktaktikával mutat-

nak rá a lét kérdőjelére és értelmetlenségére, a fogalmi

hibákra gép és ember kapcsolata között, arra a sza-

kadékra, amit Japán akkor lépett meg, amikor magá-

hoz ölelte a technológiát, hogy valami előrevigye, arra

a shintohitre, ami szerint mindennek lelke van, még a

gépeknek is, arra a különbségre, amit te akarsz, de a

társadalom nyom rád, de pedig frusztrált leszel, rá-

Shozin Fukui

kos és baszatlan. Shozin Fukui, Sogo Ishii meg Shinya Sogo Ishii

Tsukamoto filmjei a világ ipari kultúrájának kevéssé fé-

Shinya Tsukamoto

nyezett gyöngyszemei és meglehetősen nagy bonto-Hiroki Yamaguchi

gatást igényelnek. Talán kicsivel könnyebben emészthető Hiroki Yamaguchi tévedésből horrorirányba pakolt anyaga, a Gusha no Bindume, ami a hetvenes-nyolcvanas évek lengyel bunkerfantasztikumát és a Cube-ot idézi egyszerre: hogyan lehet kimenekülni egy föld alá túrt több száz emeletes rendszerből és mi történik, ha a végén mégis kikerül az ember onnan.

Tsutomu Nihei mangái mutatják meg talán legjobban, hogy milyen nyers, mélystruktúrákkal teli lelke van a ja-pán jövőlátásnak: az építészből mangakává avanzsált művész kilenc kötetnyi epikus labirintusjárása, a Blame!

társadalmi türelemjáték a javából és olyan, mintha 300

Kurosawa Dersu Uzaláját meg Tarr Bélát pakolnád egy Tsutomu Nihei

föld alatti, végeláthatatlan fétispartiba. Gigantikusan

hosszú, csendes, hosszú grafsnittek úsznak el, a világ

egyszerre horizontális és vertikális labirintus, escherista

és gigeri egyszerre, neked meg rögtön a hetvenes évek

németországa jut eszedbe, Einstürzende Neubauten

vagy lerombolandó új épületek.

Ugyanez a megbúvó ötlet a változó, pusztuló-újraépü-

lő városkép mögött is: a városi dzsungel élő struktúra,

ami reagál a természet dinamikájára, megújul és meg-

hal, teret szorít új lakóhelyeknek, ezért néha felszámol

másokat, sírni pedig nincs idő a pusztuláson, újra kell

építeni mindent, a fekete fájdalomvizelet majd megre-

ked az emlékekben, a tudatalattiban, a gyorsvasutas

háromórás rémálmokban. Ugyanilyen zavaros, me-

chanikus, traumát mankómondatokkal elkergető agyat

mutat Kenji Siratori, a japán cyberpunk, biopunk és Kenji Siratori

zajzene egyik fő istene: ha eddig eljutottál a könyvben, egészen sokat nézek ki belőled, de ezt az ürgét nem fogod érteni. Senki sem érti, a fórumok zajonganak az összeesküvéselméletekkel, hogy Siratori igazából nem egy létező személy, de ha az is, biztos, hogy algoritmusok írják a könyveit, mert száz szóból ( amiből hatvannak köze van a technológiához vagy a val áshoz, a többi kö-

tőszó, mel éknév és birtokos szerkezet) jövőkoncepciót meg könyvet írni nem embernek való feladat. Még akkor sem, ha posztmodern bölcsészekről beszélünk.

Ugyanilyen nyers a japán cyberpunk zene is: sötét, gi-tárokkal és zaj al teli ipari vagy posztipari zúzda minden egyes tétel, akár a B.A.A.L. játssza, akár a Demonoid13, a 2Bullet vagy a Despair, mindegyikük azt fogja neked mondani: Tokió törött, a világ törött, ők is csak túlélők a felkelő nap országának körme alatt. Még emlékszem, ahogy 2005-ben még sikerül üdvözölnöm a Despair eredeti felál ását Lipcsében, meghatottan ráznak velem 301

kezet, ahogy megemlítem az Akirát. Akira? kérdezik. Azt tucatnyian ismerik meg szeretik nálunk. Ugyanannyian szeretjük itt is a végnapokat, mint nálatok? Ugyanannyian, mondják. Nem lep meg.

TETSUO: THE BULLET MAN

Posztmodernt tanultam az egyetemen és inkább kattant művészfilmeket néztem, mint bármi mást, de az összes bódhiszattvai kezünket tehetetlenül teszem ( tesszük) szét, mert a legendás kultuszfilm Tetsuo: The Bul et Man-

ben két értékelhető jelenet van, az egyikben Tsukamoto ráutal a homloka közepére simított tinccsel az egész bosozoku-mindenségre, a másikban meg közelről nézhetjük meg a főhős Anthony egészen ügyesre felvakolt fémsminkjét, amúgy az egész film a német Sturm und Drangban gyökerezik, amikor az ifjúkori Wertherként megál unk egy fotó előtt, hogy APA APA MIÉRT HAGYTÁL EL MINKET és felsírunk, mint a sziréna a Fal out 3-ban. A trükk csak annyi, hogy apa korábban rossz-fej biopunk volt és anyánkból is szó szerint ócskavasat csinált meg belőlünk is, csak ez most derült ki és nem akkor, mielőtt összeházasodtunk volna egy őrült japán nővel, aki szerint a szórakozás netovábbja egy kétszer kétszer kettes szobasarok jobb alsó sarkában van, fal felé fordulva. A zene borzasztó, a film legalább kétnyel-vű, a színészek pedig annyira tehetségesek, hogy még az angol mondatok is savanyúuborkáért megvett VICO-szinkronnak hatnak, az egyetlen jó kikacsintás a főcím, ami gyakorlatilag egy Talking Heads-videó, aki pedig nem ismeri a Talking Headset, az teljes egy napra kap orvosi igazolással egyenértékű engedélyt tőlem, hogy végignézze az életművüket. (A HD-ban forgatás meg a kültéri jelenetek nyilván egész pengeélessé teszik az elidegenedést meg a fúziót meg a hibrid életmódot és 302

mindent, amit egy cigifüstös plafonbámulós értelmisé-

gi elmeháború közben előjöhet, de ettől megkímélünk mindenkit, főleg magamat.)

S-94

Shozin Fukui (akit a Pinocchio 964 meg a Rubber’s Lover filmekről ismerhettek jópáran), kipróbálta magát a vírusfilm alzsánerében (28 Days Later, Resident Evil, Doomsday, bármi más, ami úgy kezdődik, hogy laborból kirobbant rémisztő vírus pusztít a..), aztán lett belő-

le két őrült, férfit már nagyon régóta nem látott nő (aki irodai környezetben dolgozik, pontosan rá tud bólintani, ismeri a nőtípust, azt keverd még a halász-vadász életmóddal meg az alig működő gépekkel, elsőként szaladnál ki a vírusok elé), akik mégiscsak behoznak egy egészségesnek tűnő, nem fertőzött férfit a kültérről, az-tán nyilván, spoiler következik, monokróm japán posztapokaliptikákról van szó, úgyhogy mindenki meghal a végén, csak a vérorgiában tobzódó kannibál New Type-ok járnak a végén, akiket ha sokáig nézünk, egészen emlékeztetnek az ülésvadász kisnyugdíjasokra, mindenféle politikai töltettől mentesen is. Fukuit persze a japán CP egyik alappil érének tartják, az S-94 első pár perce meg rögtön hangulatbatesz minket, még mindig minden sivár, a Despair soundtrackje meg rögtön felteszi a mércét hárommal legalább. Aztán kikapcsoljuk a filmet meg a gépet, hátradőlünk a székben, kimegyünk az erkélyre, rágyújtunk és elgondolkodunk, hogy honnan jönnek azok a technicizáló kísérleti filmek, amiken nem unjuk végtelenül halálra magunkat.

303

a francia forrás

La Jetée (1962, Chris Marker)

L’Avant Darnier (1981, Luc Besson)

Le Bunker de la Derniere Rafale (1981, Jeunet-Caro) Le Dernier Combat (1983, Luc Besson)

Bunker Palace Hotel (1989, Enki Bilal) Tykho Moon (1996, Enki Bilal)

Alien Resurrection (1997, Jean-Pierre Jeunet) The Fifth Element (1997, Luc Besson)

Banlieue 13 (2004, Pierre Morel)

Immortel Ad Vitam (2004, Enki Bilal)

Renaissance (2006, Christian Volckman) Chrysalis (2007, Julien Leclercq)

Eden Log (2007, Franck Vestiel)

Babylon AD (2008, Matthieu Kassovitz)

Dante 01 (2008, Marc Caro)

Banlieue 13 Ultimatum (2009, Patrick Alessandrin) francia cyberpunk: öltöznek, mindig öltöznek Olyan a cyberpunk filmművészeten végignézni, mint a bevándorlók építette ausztrál büfénegyedeket látogatni: mindenki nemzetiszín ruhába tekeri az üzenetet, nincs olaszabb olasz, kínaibb kínai vagy mexikóibb mexikói, mint az, amit a Naptól két méterre lévő, sercegő gyalo-gosokkal teli minikontinensen találsz, ugyanilyen játszi könnyedséggel tudod belőni az egyes nemzetek egyedi ízeit is a nagy globális neonlevesben. A japánok fekete-fehérben, embergépekben, megúszható informá-

ciókban, bókolhatatlan rendőrnőkben meg európaiak számára dekódolhatatlan művészi üzenetekben gondolkodnak, a britek a globális voyeurizmus csúcsait döntögető megfigyelésben meg a szabad akaratban, ami meg a franciákat il eti, ők mindig is rá voltak hajolva a szürrealizmusra, a fashion chicre, az urbánus mindennaposság felesleges, de nélkülözhetetlen pontjára, a 304

style over substance szintlépéseire, amit a végén 1827-

es chateauxbriandi, leperzselt talaj utótextúrájú borral

öblítettek le.

Az első francia film a cyberpunk repertoárban Chris Chris Marker

Marker La Jetée című 1962-es filmje, narratíva

posztapokaliptikáról, virtualitásról és hal ucinációról,

mindez egy lavsztoriba pakolva, és ha ez nem ismerős,

az baj, ugyanis Terry Gil iam 12 Monkeyját többek kö-

zött ez a film inspirálta térdremegősre. Ha azt sem isme-

red, még nagyobb baj, de legalább látatlanban lekötöt-

tem egy estédet, az is valami.

A legjobban ismert francia cyberpunk igazából nem Luc Besson

cyberpunk és ráadásul egy olyan rendezőnek köszönhetjük, aki ugyan óriás a kortárs filmművészetben, de rendkívül óvatosan bánnánk vele azóta, hogy megtanult pénzt szagolni. Luc Besson 1981-ben még lángoló nyíllal szedett csíkokra felfújható szexbabákat nomádokból meg Fal outba kívánkozó látképekből gyártott szószszal, aztán ebből lett egy hosszabb változat L’Avant Dernier Jean Renoval és egy monokróm világban lévő

névtelen főhőssel, ahol mindenki süket és az életednek nincs értelme, ha óránként legalább egyszer nem versz szét valamit. Na de a legjobb ismert francia cyberpunk?

Egyértelműen látványos, élénk és képregényszerű az 1997-es The Fifth Element és ezt is csak azért tartjuk cyberpunknak, mert a városkép hasonlít New Yorkéhoz, lebegő kínai dzsunkák viszik ablakhoz neked a kaját, az ajtódnál közvetítik le neked a hitandrun t és a jó fúziónak megfelelően van benne idegen civilizáció, miszticizmus, technológia, űrshel kutas zionita raszták, egy dühös bolygó meg éneklő kék díva. És csak hogy legyen még több referencia az egészben: a francia képregényisten Moebius dolgozott a production design terveken és maga Jean-Paul Gaultier tervezett több mint 900 ruha-tervet a filmhez. Kulturális sportlövészek még későbbi 305

filmjeit, a Banlieue 13-t és a Banlieue 13 Ultimatumot

is ide sorolják, elvégre is a társadalom szélén élő

parkouristeneket (főszerepben a városi akadályfutás parkour

harcművészet/sport alapítójával, David Bel e-lel) mu-

tatják benne egy elnyomó rezsim kellős közepén, van

technológiánk, van szürke ég szürke épületekkel, szürke

cipőkkel és egészen szürke karakterekkel amúgy, de az

akciójelenetekre egy büdös szavunk sem lehet és az-

után, hogy a Mirror’s Edge is megjelent, egyre nehezebb

tagadni, hogy az art du deplacement generációnk szá-

mára az igazi zen, még ha toronyházat is kell mászni

hozzá.

A WTF és a kékhajú-kismel ű tumblrlányok zászlaja alatt Enki Bilal

érkezik a belgrádi születésű Enki Bilal, aki 2004-ben kerül rivaldafénybe az Immortel: Ad Vitammal. Metropolisz több faj al, rezsimmel, lekriózott politikai foglyokkal meg egy jó egytizenhatodnyi egyiptomi pantheonnal körítve, akik úgy döntenek, hogy a hecc kedvéért bekavarnak az emberi fajnak és párosodnak egy jót. A CG és az emberi szereplők keveredése megmagyarázhatatlanul idegen ( dehogy megmagyarázhatatlan, azért idegen, mert ke-verednek, legalább garantálják a még újabb pornóipari nichet) és mégis egészen szerves érzetet ad a filmnek, ami pont csak annyira metafizikus, hogy megtartsa az érdeklődésünket. Inkább szól ez ugyanis immerzióról meg egy dekadenciarajongó képregénylookról, ami miatt a scifirajongók rákattantak erre. Pontosan. Azt kevesen tudják, hogy Bilal még két filmet rendezett korábban: a Bunker Palace Hotel meg a Tykho Moon mindkettő kevéssé ismert, alig található, mindkettőben dekadens rezsimek vannak hotelekkel és rövid színes hajú női főszereplőkkel. Művészi és gondolatokkal teli, korábbi munkái nem olyan eyecandy k, mint az Immortel ( olvasd el a Nikopol trilógiát, ezen alapszik a film), de a vízió már ott van és ezért bűn lenne nem megismerni.

306

Legalább ennyire jelentős a Jeunet-Caro rendező-

Jeunet-Caro

páros: mágikus realizmusuk bármilyen zsánerre rá-

nyomja a bélyegét, akár groteszkhez nyúlnak, akár

hardcore scifihez. Első közös filmjük, a Le Bunker de la

Derniere Rafale 1981-ben jelenik meg, ekkor Besson

még csak nőmentes jövővel kokettál. Ez valószínű-

leg ihletésértékű, mert itt sincsenek nők, csak kopasz

férfiak némi gogglepornóval egybekötve, a háttérben

betonnal meg countdownnal összekötött klausztro-

fóbia. Ami gyakorlatilag ugyanúgy hangzik, mint 2012

utolsó hónapjai a cybergoth szubkultúrában, de pszt.129

Az 1991-es Delicatessen komikus fejest ugrik egy

posztapokaliptikus kannibál jövőbe, az 1995-ös La

Cité des Enfants Perdus pedig inkább steampunk,

mint cyberpunk, de annyira eklektikusan képesek ábrá-

zolni a nyomort, a halált meg a végzetet (ráadásul egy

alternatív univerzumban), hogy akinek libidószinten fut

a freakshow, az már itt kiakasztotta a szemhéját a fi-

gyelemtől. Ezek után Caro ( a kooperáció során inkább

mellékrendező meg designer) meg Jeunet szétváltak:

Jeunet még legyártotta az Alien Resurrectiont, ami

minden folytatások legvál vonósabbika: persze, francia,

élénk, laza, másodpercpörgetősen mindig van még egy

drámai robbanás, néha szó szerint, a kameramunkáról

nem is beszélve. Meg egy alien-ember hibrid, akinek a

haláltusája hosszabb, mint az élete. Itt már érezhettük

volna, hogy borul a talapzat. Borult. El is jött 2008.

Matthieu

A kettőezernyolcas év vasárnapi piknik a kreatív lófasz Kassovitz

mezején. Matthieu Kassovitz, ragyogó hypetól övezve megrendezi a Babylon AD-t, a Johnny Mnemonic francia analógját. A párhuzam egyértelmű: mindkét film klasszikus alaphoz nyúl vissza ( Kassovitz filmje Maurice G. Dantec cyberpunk író Babylon Babies c.

129 És amúgy a :Wumpscut: is innen hozza a Bunkertor 7 albumhoz az artworköt.

307

könyvét dolgozza fel, de inkább át) és popkult ikono-

kat szerepeltet ( Vin Diesel, David Bel e, a harcművész

istennő Michel e Yeoh és a francia scifi három ismert

színésze: Charlotte Rampling az Immortelből, Melanie

Thierry a Chrysalisból és Lambert „mintha selyemmel A Merovingi!

törölném ki a seggem” Wilson, aki igen, a merovingi. ÉS

Gerard Depardieu), valamint mindkettő óriásit zuhan, a

Babylon AD esetében ez még érthető is. Ugyanebben

az évben jön ki Caro saját filmjével, a Dante 01-gyel,

amiben Lambert Wilsont dobják egy űrgálya halálosnál

halálosabb elítéltekkel teli fedélzetére, már nem tudok

nem arra gondolni, hogy miatta bukott meg a francia

cyberpunk filmélet. Keresztény ikonográfia a mélyűrben

némi mártogatós klausztrofóbiával nem lehetne rossz,

főként ha Caro csinálja, de inkább csak császkál a tu-

datalattinkban, az utolsó negyedórát kétszer is meg kell

nézni, hogy egyszer a helyére kerüljön a Sárkányölő

Szent György legendája, ilyenkor persze mindig eszem-

be jut Tóta W. totemál atszinten vizsgáló örökbecsű

cikke a szentgyögyvonalakról és kaffogni kezdek, mint

valami prérivad. Franciaország, két halvaszületés egy

évben, rossz ómen.

2006-2007-ben viszont három figyelemreméltó under-Christian

dogot is kap a francia filmművészet, azért kapjátok Volckman

a végén, hogy pozitívan zárjuk a mérleget. Christian Volckman Renaissance-ja maga a monokróm meglepetés, tipikus párizsi zsarusztori a jövőbe oltva, Frank Mil er látványvilágával, tűéles technikával, annyira vérfrancia karakterekkel, hogy bűn angolul nézni. Volckman vilá-

ga még két színben is eleven és pumpáló, valami ilyet várnék el a világtól pár évtized múlva. Ha láttál elég Bel-mondo-filmet, aminek a végén a kemény zsaru elsétál a Szajna-parton őszi levelek mikrocunamijától övezve egy eiffelősz szomorú zongoraklimpírozással kísért utolsó pil anatában – na ez is ilyen, csak levitték a metrószint-308

re, ki a külvárosba, az érintőképernyőkkel lefertőzött Julien Leclercq

produckiók európai golgotájára: ez az évtized egyik leg-

jobbja. Színezd át kékre, húzd vissza síkból húsba és

kaptál egy másik zsarusztorit Chrysalis címmel. Julien

Leclercq az orvosi technológia potenciális hasznát és

etikai oldalát hegyezi tragédiák között pinbal ozva,

ugyanakkor a legjobban időzített és kivitelezett kés-és

közelharci jeleneteket az elmúlt években nála lehetett

látni, kivéve, ha elkezdtél utánamenni a brutalitásban és

halálakrobatikában tökéletes thai akciófilmeknek.

Franck Vestiel

Amit Franck Vestiel Eden Logja kidomborított kezdeti soknyelvű YouTube-kampányában és figyelemfel-keltő, sárban-ragálybanmászó részletekkel tarkított trailerében, azt el is vesztette abban a pil anatban, hogy megnézted a filmet elejétől a végéig, érthetetlen kezdet, zavaros közép egy tökéletesen felvett, bevilágított, utó-

hangmunkázott ötperces jelenet híján és egy nagyon kiszámítható végkifejlet, mindez egy olyan környezetben, ami úgy néz ki, mint a nyolcvanas évek lengyel scifijeinek aggro-polito-öko bunkerei. Csak több sárral.

Ami persze önmagában művészet.

309

music

Az elektronikus szintetikus neonfényű / jövőnézős130

el en kultúra zenei élete olyan, mint valami japán főzős-

howba oltott elpusztíthatatlan fraktálhidra. Ha megpisz-

kálod, hogy mi van benne, háromszáz kilométerrel ar-

rébb és kétszáz évvel korábban találod magad valami

régészeti leletnek beillő összetevő miatt, másfelől meg

ha csak egy szálat is akarsz behatóbban megkapar-

gatni, három különböző szub-szubkultúra bugyog fel,

egyenként sokszáz oldalnyi kulturális hordalékkal, amik-

ben szintén ugyanennyi al-meta-meta-al-szubkultúra

van. (Közben meg minek kapargatnád a kultúrtajtékot,

minden szubkultúra a kritikus tömeg elérése után a

mainstreamet utánozza, miniszemétdombok minikirályai

versenyeznek azon, hogy ki ér fel a major kiadók klo-

ákájáig, hátha f/beljebb lehet ott úszni meg mit ide

koncepció meg törzsi összetartozás, a feketébe bújt

balkézborsodi-jobbkézmarlboro csirketáncoló gótok is

csak arra hajtanak, hogy legyen hangos a zene, shine Még mindig The

Sisters of Mercy -

like thunder cry like rain, meg legyen hazavinni valakit Temple of Love.

az este végén. Ennyi.)

A cyberpunk, futurepresent, ipari, technoid, el enkulturális, okkult popkulturális, nemkívánttörlendő, zenei palettát pont a fentiek miatt lehetetlen lényegretörően taglalni, villámgyorsan el lehet benne veszni, úgyhogy csak a szerző, az olvasószerkesztő és a tördelő által megengedett, az olvashatóság és adatsű-

rűség maximalitását karcoló fősodrot kapjátok. Írhatnék persze olyat, hogy cyberpunk az, amit a cyberpunkok hal gatnak, de ez így ebben a formában nempipa, William Gibson egy előszóban regéli el, hogy a Velvet Underground első lemeze adta az egyik legerősebb lö-

ketet a Neurománc születéséhez, az meg olyan, hogy Lou Reed tizenötöt hízna és ő lenne minden békaMILF

130 Az AABA jazz-és gospelszinten elengedhetetlen tartozéka 310

szíveszottya Roy Orbison. Az jól hangzik szegényesre

vett pogácsás-ötszázforintosboros műcsarnokszerű

sajtóeseményen, hogy „ a jövőzene balkáni erkélykor-

láton egyensúlyozó szomorú üvegpohárra kötött tes(z)

tszignál; egy fintorgó szürkéssárga radioaktív felhő kel-

lős közepén, ó”, de a kellő perspektívát meg kapcso-

lódási pontokat ez sem adja meg, egyik sem, el enben

meghívnának az MTA-ra hatvan ilyen oldal után ( mit

hatvan, tizennyolc), viszont tőlük meg az ősi istenek

mentsenek meg. Akárhogy ugrok neki az underground

elektronika azon kulturális utalásokkal habzó részének,

amit a hazai technoszociológusok – Kömlődi Ferenc és

Pánczél „Boolek” Gábor – kihagytak a Mennyek Ka-

puiból (az amúgy kötelezően letöltendő és elolvasandó

technotörténeti kötetből), három lóugrásból már bárme-

lyik érintőpontban kötelező érvénnyel kell írnom az an-

golszász dekonstruktív szekták acidhouse pattogásáról,

a jóbajszú, söröskriglit emelgető vil amosmérnök apák

technopopjáról, meg arról a rituális zenéről, amit halott

ál atokból összeszerelt zajkeltőkön zajkeltő kabbalista

életművész-zenész-kultúrterroristák kalapálnak össze

és a végén természetesen minden mindenkivel össze-

függ.

Ugyanakkor a cyberpunk zene legalább olyan ellent-Ezt jegyezd meg.

mondásokkal felterhelt fogalom, mint amikor egy nő

elkezdi részletezni, hogy a pasija legyen egyszerre romantikus, de vadál ati, kezesbárány de tigris, reménytelenül, olajfoltosan-izzadtan macsó, de tudjon főzni, takarítani, legjobb barát és pszichológiai szaktanácsadó lenni és írjon verseket is, de lehetőleg a téged kajtató exek vérével, úgyhogy mindenből tényleg csak a legjobbat. Ami a szerencse: a nők két szék között általában a padlóra esnek ezzel a kívánalommal. A cyberpunk zenét első körben hangulattal, második körben mondanivaló-

val vagy annak hiányában album-meg számcímekkel fogod lefedni.

311

Gyors történelmi áttekintésre azért szükségünk van, kezdjük az egészet a közepén. Onnan izgalmas visszanézni.131

1976. Felszáll az első Concorde (történelmileg mindmáig érthetetlen angol-francia koprodukció eredmé-

nye, a briteknek brit büszkeség, a franciáknak francia szemünkfénye, a 2000. július 25-én 113 ember életét kioltó 4590-es járat katasztrófája – az egyetlen Concorde-baleset – mégis a britek nyakába van varrva, nem kicsit olyan, mint amikor Karinthynak azt mondja Böhm Aranka, hogy az én gyerekem meg az ön gyermeke veri a mi gyerekünket), a Viking 1 leszáll a Marson (és landolás közben sikerül lőnie egy olyan képet, amit azóta Daniken és tucatnyi ezokollégája tart a szíve felett bizonyítékként, hogy egy másik bolygón egy homokbucka úgy néz ki felülnézetből, mint egy egyiptomi rabszolga-kufár arca korhű haj al együtt, na most ezzel is sokra mentünk, ez amúgy Face on Mars ként híresedett el), egyesül Észak-és Dél-Vietnam (feltűnt, hogy míg a japán, kínai és kisebbrészben thai popkultúra igen stabilan tartja magát a víz felett, addig például alig tudni, hogy mi a helyzet a vietnami popkultúrával? a legtágabb keresztmetszetet rá a józsefvárosin elfogyasztott gazdagon fűszerezett korianderes tésztaleves, a pho meg a budapesti v-diaszpórából ki-kacsintó popénekesek, 131 Ha feltűnt, a kínai wuxia filmekből gyártott amerikai változatok egy dologban térnek el az eredetitől: megcserélik a jelenetek sorrendjét, hogy rögtön az elején lehessen érteni a sztorit, nehogymár mi magunk rakjuk össze az egészet az emberi faj méltóságát megalapozó agymunkával. A wuxiák amúgy azok a filmek – Tigris és Sárkány, a Zu legendája és társai, – amikben kínaiak ugrálnak egymás után falombokon csecse ruhákban és öt ujjal meg hajcopfokkal megölik egymást, aztán leülnek az asztalhoz úgy, hogy nincs szék, de nekik jól megy, mert harcművészek és harminc évig gyakoroltak rá, pedig egy fatönk vagy egy ikeaszék eléggé dobálná.

A Damage Report logikája ezek szerint a kínai harcművészetet követi.

Kezeld ezt a kel ő tisztelettel, én is azt teszem.

312

például az ex-Megasztáros Nguyen Thanh Hien, il et-

ve a múltba szakadt Vám-és Pénzügyőrség Országos

Parancsnoksága alkotja?

132), Jobs és Wozniak meg-

alapítja az Applet (ha csak minden tizedik véresszájú

Apple fanboyt fegyvereznének fel, az első igazán geek

corporate magántestőrség tokkal-vonóval lenyomná

Nyugat-Európát) és megrendezik a londoni Oxford

Streeten a kétnapos 100 Club Punk Special feszti-

vált olyan nevekkel, mint a Sex Pistols, Buzzcocks, The

Damned, Sioxusie & The Banshees vagy a The Clash és

ezzel gyakorlatilag a britek le is fektették a hidat a punk

és a mainstream között.

Industrial

Ugyanebben az évben alapítja meg Angliában az ipa-Records,

ri szubkultúrának nevet, értelmet és hírhedt alapot adó Throbbing Gristle

Industrial Records lemezkiadót a még hírhedtebb Throbbing Gristle zenekar. A TG ( nem összekeverendő

a világ fétiséletének vezető klubjával, a londoni Torture Gardennel) alfája és omegája tucatnyi zenei szubkultúrának, egyenes ági továbbvivője az amerikai hippi-pszichedéliának meg a hermetikától és John Dee énoki mágiájától eltávolódó, új irányvonalakon tapogatózó kortárs angolszász okkultizmusnak. Kezdetben sokktaktikával és dekonstrukcióval ujjbábozó, zseniális és elfajzott művészkommuna, majd ágas-bogas irányokba mídászkodó tagokból összekovácsolódott csúcszene-kar, de a magyar olvasószerkesztő a csz-t nem szereti, én meg a zenekar nagyon hagyományos felál ást sejtető

értelmét nem, mert az elkaszálja a TG minden kísérleti-ségét. Úgyhogy maradjon csak projekt, abban amúgyis van k betű.

A TG négy alapítója fixen fonódó laokoón-csoport a középhetvenes évektől. Az egész a sokktaktiká-

132 Merthogy a japán popzene a jpop, a koreai a kpop, a kínai a cpop, a vietnami meg a...

313

val snowbal ozó133 dadaista-pranksterista COUM

Transmissions performanszcsoport szeánszaiból in-

dul, ezeken találkozott az ex-pornós134 Cosey Fanni Tutti

és a COUM-alapító Neil Andrew Megson, ismertebb ne-Genesis Breyer

vén Genesis Breyer P-Orridge. A COUM tömegsokko-P-Orridge

ló előadásai a szenny, a szex és a gondolatébresztő tabudöntögetés jegyében már előrevetítették azt, amin a lemezkiadó és majd az annak nyomában felfakadó szubkultúra rezonál, ahhoz azonban performanszcsoportként kel ett regisztrálniuk magukat, hogy támogatást kapja-nak a brit művésztámogató Arts Counciltól ( pont eny-nyit kokettáltak a megélhetési lázadó eszméjével, elvégre is nincs egyetemista bukás nélkül, nincs értelmiségi könyvlopás nélkül, nincs művész támogatáskérés nél-kül). P-Orridge csarnokvízrobbantóan dül edő szeme-ivel és jel egzetes, begombázott goblintörzsfőnököt idéző hangjával egyfajta vátesze lett a hetvenes évek testgépszagú lázadásának: gyűlölni persze lehet (és szokták is) zenéje, filozófiája, mágikus módszerei vagy éppen pandrogünkísérlete miatt, de megkerülni ebben a kultúrkörben lehetetlen. (Nem, az Őrsön kóricáló kifes-tett Manson-imitátorok nem részesei ennek a kultúrkörnek.) Az Industrial Records beindítása és a Throbbing Gristle közönségének megvilágosodásig provokálása persze csak része a genesisi életművek.

A TG későhetvenes-koranyolcvanas időszakával ismerkedők ugyanazt az apánkkorabeli koraelektronikus-révülős popsámánságot fogják megkapni, mint amit itt-133 Dobálózót is írhattam volna, a könyvbe rejtett webcam meg kattint egyet, amikor utánakeresel, hogy a snowball még mit jelent. Bár valószínűleg tudtad.

134 Jó, ez csak Magyarországon olyan nagy dolog, hogy pornózni rossz, valamiből csak össze kell szedni a pénzt az első kocsira, az első hat havi törlesztőre, az első mellplasztikára, én perspec kötelező érvényűvé tennék legalább két filmnyi kamera előtti baszást, amilyen nevetségesen prűd az európai kultúra, ideje lenne kicsit lazítani az emberek ostobaságig bűzlő szexuálkultúráján 314

hon gyártott ősforrással, világfával meg szent agancs-

ásóval Grandpierre „ a jegyzeteim között káposzta lapul”

Attila és a Vágtázó Halottkémek. A punk, a jazzel rokon

improvizáció, a torzítók iránti pornográf tisztelet, a nézők

sokkolása és átkondicionálása, az egyszerre akcionista

és szemlélődő szemlélet zajban, sikolyban, torzításban,

lüktetésben és sarki hamutálcahajtogatós késdobálók-

ból célzott, jobbegyenesekben gazdag zenét szült az

osztályharctól és leyline-októl kormos brit utcasarkok-

ra. Tegyél hozzá goblinszemet, kormánytámogatott kül-

sőségeket pornóval meg erőszakkal meg egy komplett

zenekiadót és tudod, hogy most indult sivító gumikkal

útra az, amit a felsőbbosztály csak zárt ajtók mögött

mert gyakorolni maszkokban és szabadkőműves páho-

lyokban, csak aszfalt helyett a saját tudatalattid volt a

rajtvonal.

A Gristle tabudöntögető zeneisége, technikai megol-dekonstrukció és

disszociáció

dásai ( samplerek hiányában feldarabolt, átszerkesztett, újravágott, rekontextualizált magnószalagok, nem hagyományos módon használt hangszerek, ultramagas és szubbasszus hangok, amikkel a hallgatóságban különböző fizikai hatásokat akartak elérni) és felkavaró témái, il . dalszövegei a meglévő társadalmi prekoncepciókat akarták széttépni (ezért modernista az ipari zene hivatalos-nyakkendős értelmezésben). Céljaik legalább any-nyira voltak kulturálisak, mint társadalmiak: fel akarták ébreszteni a hal gatóságukat, hogy mi mind magunknak gondolkodjunk és megkérdőjelezzük a világot magunk körül (legutoljára ilyet a francia forradalom idején csináltunk, látod, mi lett belőle), át akarták értelmezni a rock, mint a korábbi, mezőgazdasági generáció zenéjét és egy új generációnak szánták.

Ami a felébresztést il eti: az Industrial Records és mellette (előtte-utána-körülötte) bármilyen el enkulturális megmozdulás marketingeszközként és alkalmi ruhaként 315

használja a pornót, népirtást, betegségeket, erőszakot

és szadomazot, random testfolyadékokkal locsolja kö-

zönségét ( koncertre és színházba ezért nem megyünk

az első nyolc sorba), provokálja az ottlévőket, kritikuso-

kat meg a politikai klímát egyaránt. Az ilyen akcionista,

önkényes maszturbálást a művészek úgy érvelik meg,

hogy mi megtehetjük, mi a város tetején úgy, hogy ak-

kor és ott jó ötletnek tűnt, a kritikusok meg úgy, hogy

ez a dekonstrukció, amikor szétszakítjuk a társadalom

kondicionálását, olvadt vajként csúszik szét a tévé a

nappali közepén, mi meg megmutatjuk neked, hogy a

jó és rossz nem létezik ( egymás nélkül, de amúgy sem),

az erkölcs, a kényelem, az argentin steak meg a mojito

egy mal orcai erkélyen pedig csak puszta il úzió. A

dekonstrukcionizmus, akármilyen borzasztóan is hang-

zik, működőképes metódus, mert nem csupán a filozó-

fiával medicinlabdázó ipari zenészek dolgoznak ezzel,

hanem a színházvilágban jól ismert Sztanyiszlavszkij, a

maya fogalmával a hinduizmus, vele karöltve a komplett

buddhizmus, az egó széttörésével a középpontban, a

személyiséghackeléssel foglalkozó pszichológusok és

lifecoacherek, Cypher a Mátrix Júdás-jelenetében és

igazából a lizergsav is. Többek között.

Azért csöppet

A szubkultúrák sokktaktikázós ébredjfel-provokációja félrehord.

sok tekintetben olyan, mint a vidéki vurstlik cél övöldés puskája: közepeset pukkan és természetéből adódóan félrehord. Ha az esztétikavizuálba kötelező elemként teszed be a tömeggyilkosokat, az okkultizmust, a megerőszakolt anorexiás törpéket meg a vizeletet lefetye-lő, uniformisba bújtatott macskalányokat, akkor ugyan behúzod a kultúrpaletta szélére szorult másérdeklő-

dőket, csak ugyanazzal a mozdulattal rúgod gödörbe a hagyományos értékrendű érdeklődőket, aztán meg persze magyarázkodhatsz boldog-boldogtalan (de in-kább boldogtalan) előtt.

316

Mindezek el enére a provokáció, a sokk meg a tabu a

kortárs kultúrélet szempontjából a diverzitás miatt volt

kifejezetten hálás: sikerült találni egy újabb olyan zenei

szubkultúrát, ami a kultúrmezsgye túlsó oldaláról dobál-

ta át a csápjait a koncerttermekbe. A punk, mint zsá-

ner ugyanis már egyáltalán nem volt el enkulturális.A

zeneipar marketinggépezete a már korábban említett

100 Club Punk Specialhez hasonló események segít-

ségével felzabálta a punkot, becsatornázta a lázadóbb

ízlésű új célcsoportokat ízlésestül-szórakozóhelyestül-

divatostul-mindenestül. Amikor 1978-ban Anthony H.

Wilson a BBC műsorában a Joy Division zenéjét ( Love

will tear us apart, ha innen nem ugrik be, gond van)

gothicnak hívja és szembeál ítja a popzenei fősodor-

ral, abban a pil anatban jól behatárolt célcsoportot hív

életre egyszerűen definiálható zenei produktummal és

külsőséggel, terjesztési csatornákkal és mechanizmu-

sokkal együtt.

Mindazonáltal a klasszikus, kísérletezős, Throbbing Monte Cazazza

Gristle által először tesztelt ipari zene a legtöbb ember számára zavaróan, érthetetlenül hal gathatatlan, nyitottság meg érdeklődés nélkül nem lehet vele mit kezdeni.

Ezt a különbözőséget és különál ást a korai ipari holdudvar egyik kulcsfigurája, Monte Cazazza fogalmazza meg csecse kis szlogenben, miszerint Industrial Music for Industrial People, ennek a zavaróan politikai olvasatát már töriórán tanultuk, csak akkor még Monroe-elv-nek hívtuk, aki pedig nem hiszi, járjon utána és meglátja, hogy bármilyen zseniális is a mai zajzene egyik istene, Lustmord, ötven ember van a koncertjén, bármelyik or-szágról is legyen szó.

Apropó, ihletettség. Az ipari szubkultúra, akármennyire testhezál ó is lenne, nem lombikban született ( nem brit feketeklinikán fekete lombikban kikevert síró gye-rekhang), lehetetlen elképzelni a huszadik század első

317

Russolo, Varése,

felében virágzó avantgarde és konkrétzenei törekvések, Cage

a törzsi behatású világzenék és az elektronikus zenei hangszeres próbálkozások nélkül. Luigi Russolot például az olasz futurista kiáltvány eszmeisége ihleti meg annyira, hogy 1917-ben már előadáson mutatja be Intonarumori nevű zajgépét, a hangköpő képekre értetlenség, idegesség és erőszak volt a válasz135. Egy évtizeddel később Edgar Varése az, akinek a nevét átokba foglalják a klasszikus zenei harmóniákhoz és összhan-gokhoz szokott kiművelt hal gatók, 1937-ben meg már John Cage dobja be a köztudatba, hogy szerinte a zaj használata annyira felerősödik a zenében, hogy elektronikus hangszerekkel mindenféle hangot fel tudunk majd használni zenei célra ( aztán így született meg a világ első

samplere, az EMS Musys 1969-ben). Küldünk egy puszit Daphne Oramnak is, aki a második világháború alatt a BBC rádiósaként üres óráiban elektronikus hangokkal kísérletezett. Az ötvenes évektől sampler hiányában a zenészek szalagos magnókat használtak arra, hogy hangokat vegyenek fel, játsszanak vissza, lelassítva, felgyorsítva, szétszedve és mixelve ezeket, a hatvanas években már a pszichedelikus meg a krautrock bandák dolgoztak ugyanilyen technikákkal.

A cyberpunk meg lázadó el enkulturális zenék láthatóan többfrontos támadással érkeznek: az elektronika bebizonyítja, hogy léteznek újfajta és kiaknázatlan hangszerek és hangalkotási módok, a zenészek rádöbbennek arra, hogy a kísérletezések újfajta zeneírási/komponálási és koncertezési módokkal egyenértékűek, a gondolkodó zenészek és a filozófusok pedig arra, hogy mindezt eszmékkel is fel lehet tölteni, a lázadók meg arra, hogy az eszméket a társadalom szövetét és kondicionálását 135 Az Intonarumoriról egyetlen felvétel maradt fenn: Antonio Russolo 1921-es fonográffelvételei, amelyeken hagyományos zenekari művek kevered-tek zajsávokkal, úgyhogy ha akarod, DJ-mix, ha nem akarod, akkor meg mashup.

318

megtörő vagy legalábbis megtörni próbáló eszmékké is

lehet csavarni. A hidegháború végén jégensinkózó és

vesztüket érző politikai rendszerek adják a megfelelő

lázadási célpontot, a mainstream zene pedig gyakorlati-

lag a Beatles sikerével meg dupla rittbergerrel szúrja le a

végső esszenciát: a zene hatalom, a tömeg pedig mani-

pulálható. Aki egy kicsit is olvasott szociálpszichológiát

vagy ment ki tömegrendezvényre, az persze ezt eddig

is tudta, csak hirtelen többmil ió zenélni akaró vagy akár

tudó tinédzserből csinált ez instant dzsingiszkánt. Per-

sze szüzek nélkül.

Az underground a Throbbing Gristle és zajtársai segít-Kraftwerk

ségével indul útnak, a mainstream pedig a Kraftwerk technopopját használja tankönyvnek és ostornak. Egyszerre. Az algoritmikus tisztaságú, hideg és struktúráig lecsupaszított számok sok tekintetben átalakították a zene érthetőségét, felfoghatóságát és értelmezhetősé-

gét: a muzsikát eddig szívvel-lélekkel fogadtad be, ez viszont az a zene volt, amit fej el kel ett, ilyenkor bomlott le négyzetrácsos füzetben félkézzel ábrázolható szerke-zetté egy ötperces szám, világsiker, mint fagyitölcsér. A Kraftwerk átalakította a popipart: az alapítók robotokként jelentek meg a borítókon, a klipekben és a kon-certeken, voltaképpen ők maguk az első idoruk ( ha nem talál egy kultúrhedonista olvasó valakit a hatvanas évekből aki ugyanezt megcsinálta, csak mondjuk voodoobabaként) és elsőként ők csináltak popkulturális témát a geekekből, előhozva a német mérnökférfiak titkos fétiseit: persze szépek a model ek, de azért a robotok, a zsebszámológépek meg az autópályák is.

A Kraftwerknél minden hang a helyén van, mondják a zenekar ismerői és egyfelől ez a megnyugtató egyszerűség, másfelől meg a hangok újszerű és meglepő felhasználása az, ami beindította a technokultúrát, a négynegyed bálványimádását és nagy esél yel a családod idegösszeroppanását is.

319

És innentől

Körülbelül ez az a zenekulturális pont, ameddig stabi-minden műfaj

lan lehet egy szálon követni a cyberpunknak kikiáltott mindegyikkel.

( vagy az ahhoz közelített) zene fejlődését, aztán az ötletek összeértek az ideasphere orgiájában, a buli azóta is tart: az oldalralépések, fúziók, hibridek meglepő és egymással közelibb-távolibb vérkapcsolatot tartó zsánereket vagy stílusizálhatatlan ( igen, ez egy minősíthetetlen nyelvújítás) zenekarokat dobtak a porondra. A jövő zenéjét persze mindenki máshogy: operatechnót, présmetált, samplerrel felizmozott garázspunkot, fülzsírtisztító tesztszignált, menetelő belga meszkalintechnót meg akár csavarlazítót is elképzeltek már a rozsdamentes acélpatkányok koptatta sikátorok közé. Az Ezer Autoriter Hang bólint egyet és dob az ötoldalú zsánerkocká-

val. Minden oldala igaz.136

zsáner: EBM (electronic body music) à;GRUMH... Armageddon Dildos. A Split Second. Borghesia.

Bigod 20. DAF. Der Prager Handgriff. Dive. Front 242. Insekt. Klinik.

Leaether Strip. Nitzer Ebb. Noise Unit. Placebo Effect. Pouppée Fabrikk. Severe Illusion. Signal Aout 42. The Neon Judgement.

Vomito Negro. X Marks the Pedwalk.

Long story short, jött Belgium és a sörön, a csokolá-

dén meg a szaxofonon kívül arconcsapta a világot az elektronikus testzenével. Az EBM fogalma, akárhonnan is nézem, egybeolvadt a menetelő, dühös munkásosztály légvonalban pogózós, apehsorbaál ósan kiabálós, nyers, hatásos és majdnemtörzsi szocreál révületével.

136 A zenei lexikon meg okkal rövidült le hangulatfestő szócikkekre – az olvasás utáni YouTubera csapó pil anat az, ahol a lehető legközelebb tudsz kerülni a kilencvenes évek CD-válogató és –bontogató ismerkedé-

séhez. Adtam kulcspontokat, az igazi gyöngyszemeket úgyis alignézett (túlsokszornézett) videók, last.fm similar artists gyűjtemények és halott fórumok cacheből visszahúzott posztjai között fogod megtalálni. Ha valamit is számít neked a zene minősége, egyébként is itt keresnéd a lényeget.

320

Amikor valahol felemlítik a stílust, azonnal jön a politikai kikacsintás a totaliariátus rendszerekre, az anarchiz-musra, a rendszerel eneségre, az ironikus kokettálásra a munkásmozgalmakkal. Flashback a pecsakistermekre, meg a kopasz, faltól falig térdből kommandósugráló hústornyokra, na ilyenkor legyen ember a talpán, aki megmondja, hogy a Kraftwerkes Ralf Hütter már 1978-ban elektronikus balettgépekről és testzenéről beszélt.

Mondjuk a Kraftwerk a maga finom, mélyebb frekvenci-

ákig ( a goás oxfordi professzorok szerint a gyökércsakrát megmozgató! ) már el sem jutó hangzásával korántsem késztette hal gatóit osztályharcot tipró dervispogóra.

A monoton, basszusalapú, sokszor torzított vokálokkal dolgozó, mozgásra ingerlő EBM megeszi az európai underground szórakozóhelyeket, aztán generációt vált, szintet lép és onnantól kezdve már electroindustrial nek hívják, a hipnotikus katonatempó azonban még a mai napig is stabilan tartja magát. Ahogy nézem, igazá-

ból sosem veszítettük el a sporttáskából élő útkereső ál ampolgárt, a nyolcvanas és kilencvenes évek mivanmégismost ját, az ujjongást, ha újabb diktátort ál í-

tanak a falhoz meg a vicsorgást, ha háború van valahol.

Ez a lázongás – na meg persze a kómáig futó nonstop-neverstop embertestgép imádása – teszi igazából a cyberpunk számára ideális anyahajóvá az EBM-et, a napszemüveges, kopasz, feketébe bújt abszolútegyetlenlegjobb projekt, a Front 242 zenészei pedig külsejükkel is azonnal renderelik az irodalmi zsá-

nerkliséket. A militáns megjelenés és hangzás persze azonnal megzavarja az egységsugarú hal gatót: képzelt politikai és koncepcionális hovatartozással könnyebb ablakdobálni, mint interjút vagy ars poeticát olvasni, de ez már több évezrede nem kel ene, hogy meglepjen bárkit is. Azért meglep.

321

zenei redpill

FRONT 242 – Front by Front

(Red Rhino Europe, 1988)

FRONT 242 – Geography

(New Dance, 1982)

FRONT 242 – Re:boot

(Zoth Ommog, 1998)

FRONT 242 – Tyranny for You

(Red Rhino Europe, 1991)

LEAETHER STRIP – Object V EP

(Zoth Ommog, 1991)

LEAETHER STRIP – Solitary Confinement

(Zoth Ommog, 1992)

NITZER EBB – Showtime

(Mute, 1990)

NOISE UNIT – Strategy of Violence

(Cleopatra, 1994)

SEVERE ILLUSION – Discover Without Reflection EP

(Media Conspiracy, 2002)

X MARKS THE PEDWALK – The Kil ing Had Begun (Zoth Ommog, 1994)

zsáner: electroindustrial

Birmingham 6. Cat Rapes Dog. Controlled Fusion. Covenant.

Destroid. Download. Front Line Assembly. Index. Index AI.

Mainesthai. Mentallo & The Fixer. Necro Facility. New Mind. Numb.

ohGr. Project Pitchfork. Sheep on Drugs. Skinny Puppy. The Sepia.

Snog. Velvet Acid Christ. :Wumpscut:. yelworC.

Az EBM-től gyakran elválaszthatatlan ( és én mégis meg-tettem, haha) az electroindustrial, a cyberpunk/ipari/

elektro zenék keményebb, érthetetlenebb vagy éppenséggel érthetőbb, úgyhogy mindenképpen vegyes ad-ventnaptárja. (Ilyen az EBM, ha megmutatják a bakancs-csal komponáló dühös agitprop képviselőnek, hogy a dal am és a dinamika is hasznos lehet a popzenében.) 322

A hangzás vegyes, ezért ezerféle szubzsáner és hangzás tartozik alá splattertől dark electron keresztül a hellectroig meg az aggrotechig ( kibújhatsz a fotel mö-

gül, vége az olajfoltos popkaleidoszkónak, a YouTube meg úgyis segít, mindig segít) – az mindenesetre biztos, hogy a zenekarok a valós diktatúrák helyett cyberpunk toposzokkal kezdenek el zsonglőrködni: itt lép be az újfajta tér, a nagybetűs és megnevezetlen, ezért örök-

életű Rendszer, ami el en lázadni kell - az ipari kultú-

ra dekonstrukciós törekvése – a legrosszabb esetben meg bármikor át lehet lényegülni popipari fekvőrendőrré könnyen skandálható dalszövegekkel. Ha szerinted ez a lépés a popzene és a mainstreambe való átnyúlás felé, pontosan.

A cyberpunk felé főként a műfajok között játszi köny-nyedséggel úszó Front Line Assembly és Skinny Puppy süvít, ők azok, akiket nélkülözhetetlen elemként kell listázni bárminél, ami a hard edge jövőhöz köthető, külön könyvet érdemelne mindegyikük, de ha ők igen, akkor utánuk legalább két tucat másik is, úgyhogy az elején fogjuk meg a lavinát, a kiadóm pedig örömtől vörös arccal tombol, hogy elkerülte a biztos bukást, de legalábbis a vaskos nyomdai pluszköltséget.

Az electroindustrial kellően vegyes kondér ahhoz, hogy sokfelé fusson tovább a zsánerecset: a gyorsaság, a feszesség, a feszültség, a hideg neurózis meg a pupil apornó-külsőség az, ami miatt az elektronikus zene bizonyos ágai jóval közelebb vannak a cyberpunkhoz: ilyen a minimálgoa, a classic psy, az ujjkörömkocogtató neurofunk, az eyecandyben és színes műhajban utazó, negyvenöt fokban forgalomirányító tánccal kísért hel ectro, a klasszikusan japán hangzású techno a kilencvenes évekből (vagy az ambient-és a glitch techno, főként a Tympanik, a Raster-Noton meg a Hymen ki-adó anyagaival). Meg onnantól kezdve, hogy 1995-ben 323

a Hackers filmzenecédén szembejött a Leftfield-Orbital-Prodigy szentháromság, onnantól kezdve még a brit technoszcéna is.

zenei redpill

BIRMINGHAM 6 – Assassinate

(Cleopatra, 1985)

CONTROLLED FUSION – Incubation Time

(Zoth Ommog, 1998)

COVENANT – Sequencer

(Memento Materia, 1996)

FRONT LINE ASSEMBLY – Tactical Neural Implant (Third Mind Records, 1992)

INDEX – Sky Laced Silver

(COP International, 1995)

MAINESTHAI – Out to Lunch

(Zoth Ommog, 1994)

MALE OR FEMALE – And Failed Destruction (Art & Strategy, 2002)

MENTALLO & THE FIXER – Revelations 23

(Zoth Ommog, 1993)

NECRO FACILITY – The Black Paintings

(Progress Productions, 2005)

SKINNY PUPPY – Too Dark Park

(Nettwerk, 1990)

THE SEPIA – Splintered

(Wire Productions, 2004)

V/A – Tyranny Off the Beat 3

(Off Beat, 1996)

zsáner: industrial rock (crossover, industrial metal, electro rock)

Angelspit. B.A.A.L. Bile. Blue Stahli. Celldweller. Chemlab.

Clawfinger. Coptic Rain. Cubanate. Die Krupps. Dkay.com.

Genitorturers. Hanzel und Gretyl. Kidneythieves. Killing Joke.

324

KMFDM. Machines of Loving Grace. Marilyn Manson. MDMFK.

Ministry. New Project. Nine Inch Nails. Orgy. Pigface. Pitchshifter.

Prong. Punish Yourself. Rammstein. Revolting Cocks. Rob Zombie.

Skold. Skrew. Slick Idiot. Swamp Terrorists. White Zombie.

Zeromancer.

Azért van még olyan nap a világon, amikor az internetek hegyén képzett zenekritikusból is kitör a hiperbola-pályán robbanó krokodilkönny és így sírja vissza azt a kort, amikor valami csak szimfónia volt, vonósnégyes, keringő vagy népköltés. Ma semminek sincs csak egy neve, úgyhogy ennek a cyberpunk kultúrát az MTV felé is egyértelműsítő teltházas zsánernek sincs. A minden filozófiánál ékesebben szóló riffeket137 a kellő mértékű138

elektronikával keverő stílust egyesek még american industrialnak is hívják, a kontinens ugyanis gyomor-rontásnyi erővel tolta meg a kilencvenes évek út-és zeitgeistkereső fiataljainak az új kultúrkört lázadástól színpadon szétfejelt szintetizátorig.

Trent Reznor és a Nine Inch Nails eddigi munkássága már önmagában életműértékű a harmincvalahány lemezzel, két filmzenére adott Oscar-díj al és a lemezipar hatá-

rait tágító kísérletezéseivel és azzal a kultúrkörítéssel, ami újra belenyúlt a paranoiába, a kilátástalanságba, a totalitariánus rendszerekbe, a fetishbe, meg amibe nem szégyel ünk (semmibe se szégyel ünk , be prepared).

Ugyanazt a zsánert, de teljesen más témákat, jóval közérthetőbb hangzást, de ugyanolyan stílusjegye-ket hozott számos fesztivál headliner zenekar, mint 137 A BKV-ellenőröktől már megtanulhattad, hogy anyád letagadhatatlan sármoddal együtt a Google Translate-t is beleszülte a torkodba: a kel ő

hangerővel megküldve bármilyen mondat ugyanazt jelenti a világ bármely nyelvén. Deák tér, bottlenecken fennakadt turistacsoport, mint kultúrszakadék. MONDOMTIKET? Áthidalják. Így vagy úgy.

138 Ez minden zenekarnál mást jelent, pont úgy, mint a tudományos újság-

írásban az egyes források szerint.

325

a Clawfinger, Marilyn Manson, Rob Zombie vagy a Rammstein. Az amerikai industrial repertoárja persze ennél izmosabb, az underground olyan arcokkal képvi-selteti magát, mint a punkmetaltechno vonalon tetszőlegesen ön-és közparodizáló, Lucia Cifarel ivel örök sze-xepilt szerző KMFDM és ennek táncosított, egylemezes sideprojectje, a MDMFK, az ipari szupergroupként funkcionáló, ál andóan változó tagságú Pigface vagy a súlyt és riffet arannyá alakító gigász, a Ministry.

Mindeközben a többi ország is kitermeli magának a sa-ját ipari csapatát, legyen szó akár metálról, akár rockról: a pornónémet Rammstein mel ett a cyberpunk szcéna egyik kedvelt csapata, a fémcsapkodós kísérletizmus-tól induló, profi metálcsapattá érő Die Krupps mel ett ( már több mint 25 éve játszanak ugyanazzal az erővel) a dánok a tinivonalat erősítették meg a Zeromancerrel ( az első két lemezig kötelezők, utána kuka), a franciák a pornósztárokkal is erősítő Punish Yourselfet tekerték meg, az ausztrálok az Angelspitet és a New Projectet küldték európai hódítóturnéra, Japán pedig olyan neveket dobott be nekünk, mint a Despair vagy a vérprofi B.A.A.L. – bármelyikük képes ráhajtogatni a fejedre az esernyődet vagy az autódat, a konklúzió, miszerint a középfrekvenciás gitárreszelés beindítja az adrenalintermelést, majd a traumatológián érkezik meg két katéterezés között. Good luck and godspeed!

zenei redpill

ANGELSPIT – Blood Death Ivory

(szerzői kiadás, 2008)

B.A.A.L. – Territory of B.A.A.L.

(Brain Scan Laboratory, 2006)

CELLDWELLER – Cel dweller

(Position Music, 2003)

DIE KRUPPS – The Final Option

(Our Choice, 1993)

326

MDFMK – MDFMK

(Universal Records, 2000)

MINISTRY – Psalm 69

(Sire, 1992)

NINE INCH NAILS – Pretty Hate Machine

(Island Records, 1989)

ORGY – Vapor Transmission

(Warner, 2000)

PUNISH YOURSELF – Sexplosive Locomotive (Sriracha Records, 2004)

ZEROMANCER – Eurotrash

(EastWest, 2001)

zsáner: digital hardcore

64revolt. Alec Empire. Atari Teenage Riot. Bomb20. Carl Crack.

Cobra Killer. DHC Meinhof. Drumcorps. Ec8or. Hanin Elias. Lolita Storm. Nic Endo. Rabbit Junk. Shizuo. The Shizit.

Végre egy műfaj, aminek csak egy neve van, cseré-

be hangos. Zsánerelemezni lehet, de felesleges, egy gruppen laokoónjait se nézni fogod, hogy ki mihez tartozik, hanem beleugrasz, aztán hajrá. Ez is pontosan olyan mindenegyszerre, zajos, szaggatott, másod-percenként más ingerrel agymosó ötvözete punknak, gabbernek, junglenak, hiphopnak, hardcorenak (vil anygitárosnak és szekrényenpüfölős-elektronikusnak egyaránt) MEG A ZAJNAK, belekeverve hatvan kilónyi szö-

gesdrótot, lázadást, fuckthesystem et, fucktheminden t, bekiabálást, kereplőzést meg azt a hátrahőkölést, amikor ott és akkor jó ötletnek tűnik szembevakuzni magad és porrávil antani a retinádat a koponyád hátsó, takony-rozsdás feléig.

Ha ez nem jelent neked semmit, akkor ez az a zene, amire bemész az APEH kerületi irodájába és megkérdezed, hogy miért vertek rád hatvanmil iós tartozást szexuális 327

szolgáltatásokból adódó elmaradás miatt, de ha már rádverték, akkor leginkább a TEÁOR legyen pontos, de persze még az sem. ( Adóhatóságzenéből ugyanilyet a Prong csinálja a Cleansing album idején, de a Pantera, a Slayer meg a Meshuggah is letolja ezt akármikor a határban halálkaszáló metálosok közül, ajánlom a szentetlen négyesség bármelyikét, de főleg az összeset. ) A műfajt igazából egy ember fémjelzi igazán, a berlini jungle-és break-kultúrából, utcakőből és lázadó májusfából összerakott gólemmé avanzsáló Alec Empire (a szubkultúra éhes és terüljterüljasztalkámban bővelkedő lányai azt fogják neked mondani, hogy Alec Empire olyan, mint a Nine Inch Nails-es Trent Reznor, csak van is benne szexepil, patikamérleggel méregetik naponta a faliplakátokból csorgó esszenciát, hogy minden napra maradjon még egy kicsi), ő és zenészeinek komp-romisszummentes elitosztaga alkotja az Atari Teenage Riot ot, ha élőben nem kerülsz közel hozzájuk, legalább a YouTubeon érdemes egy fél óráig tapasztalni metaélményként a stroboszkópokból, zajkísérletekből, ökölütemből és dühből összerakott erőszakot, mint ze-nét. Zenét, mint erőszakot.

A digital hardcore zenekarok sok esetben hasonlítanak az ATR-hez (vagy legalábbis próbálnak hasonlítani hozzá), mindenki picit máshogy, néhol több a zaj, néhol több a női vokál, de ismerkedéshez a The Shizit kötelező még, teljesen más fejmatekra számolták ki a fogvi-csorgatás egyetemes egyenletét és náluk is ugyanúgy lerombolt épületek jöttek ki az egyenlőség másik oldalán. (Note: erre a zenére te nem fogsz edzeni. Ha igen, látni akarok egy fotót az izmaidról.) 328

zenei redpill

ALEC EMPIRE – Intel igence and Sacrifice (Digital Hardcore Recordings, 2002) ATARI TEENAGE RIOT – 60 Second Wipe Out (Digital Hardcore Recordings, 1999) ATARI TEENAGE RIOT – Burn Berlin Burn

(Digital Hardcore Recordings, 1997) ATARI TEENAGE RIOT – Is This Hyperreal?

(Digital Hardcore Recordings, 2011) THE SHIZIT – Soundtrack for the Revolution (E115 Media, 2001)

zsáner: IDM

Cleaner. Clock DVA. Forma Tadre. Haujobb. Headscan. Lassigue Bendthaus. Liquid Divine.

Az IDM, mint intelligent dance music (a kulturális szűz-lánynemzés tagadhatatlan csimborasszója) olyan, mint a Föld szívcsakrája, mindenkinél máshol van, nálam is. Egy klasszikus értelmezés szerint az IDM fennakadt szemű, ásványvízkútra rákötött afterpartizóknak szánt levezető terápia, olyan techno, amit úgy lehet hal gatni meg élvezni, hogy nem kell rá táncolni, persze semmire sem kel , ha nem muszáj, de ezt már a holland hardstyle is megmondta nekünk, hogy blame it on the music.

Más magyarázat szerint az IDM reklámjelző főként a Warp meg a Rephlex kiadó lemezeire tapadt, de aki a Future Sound of London ambientjére, az Aphex Twin törött dervisként tempóváltogató beteg breakcorejára meg a Tycho távolbanafehérvitorla klimpírjére is rá-

mondja, hogy ez intel igens tánczene, az megérdemli a homlokára az Artisjus-matricát, úgyhogy itt is csúszik az értelmezés.

329

Egy korabeli fórumbejegyzés az IDMet inkább azokra a technoid alapú zenékre ragasztja, amikre inkább beszélt mint énekelt narratíva kerül, inkább moll mint dúr, a zene meg a szöveg annyira szerves egész, hogy egymástól elválaszthatatlanok ( tehát népdal, értem), jóval szorosabb a kapcsolat, mint az elektro más stílusaiban, fő-

ként, ha te is bladerunner vagy. Persze, ma mindenki egy bladerunner. Hideg bölcsészelektronika, kéken-vörösen vil ogó riasztó egy cigarettafüsttel teli bár mélyén, ahol a szellőzőből kiáramló kistucatnyi drog miatt egyszerre vagy mérhetetlenül szomorú, kanos és munkakész ( búvalbaszott is the word), a dalszövegekből pedig mizantróp tumblrt gyártasz az asztal tetejére, majd valaki továbbviszi és kiál ítja egy galériában, ahol lebegő ezüst delfinné alakul és elúszik, ami a rádiuszába kerül, azt formázza és vízitechnot pakol rá. Ilyen az IDM. Lüktető, borostás agglegényzene a jövő egyetemein túlról és amikor elkezdik pakolni az ütemet, minden sarokban bólogató deviáns arcán egyszerre villan a mosoly.

zenei redpill

CLEANER – Solaris

(Metropolis, 2000)

CLOCK DVA – Man-Amplified

(Contempo Records, 1992)

CLOCK DVA – Collective

(Hyperium Records, 1994)

CLOCK DVA – Sign

(Contempo Records, 1993)

HAUJOBB – Solutions for a Small Planet (Off Beat, 1996)

HAUJOBB – Vertical Theory

(Metropolis, 2003)

HEADSCAN – Pattern Recognition

(Alfa Matrix, 2005)

330

HEADSCAN/IMPLANT – An Exploration in Techno (Artoffact Records, 2002)

LASSIGUE BENDTHAUS – Render

(KK Records, 1994)

LIQUID DIVINE – Black Box

(Infacted Recordings, 2007)

331

[07] KÖRKÉP A HÚSPIACRÓL (FELHASZNÁLÓ-FU)

Hogy írsz meg egy social media tankönyvet? kérde-

zem meg a novemberi hidegben a Prezi-székház előtt

startuposan fagyoskodó és kávézó fejlesztőket , igazá-

ból sehogy, nevetünk, mert ez olyan, mint a fáramászás

meg a bringázás meg a főzés meg a baszás, elkezded,

elrontod, elkezded, kevésbé rontod el, aztán jó leszel

benne, jó esetben persze, de most pozitívra vettük a

végkicsengést, nem azt kell leírni, hogy mit kell csinálnod

a Twitteren, hogy végre szeressen téged valaki, hanem

azt, hogy milyen mindsetben kell elkezdeni foglalkozni a

social mediával meg hogy annyira ne legyél nekikesere-

dett, hogy megfotózod a faszod és azt teszed ki profil-

képnek, a szexpartnerkeresőkön is ez a nagy paradox-

dilemma, hogy felvál aljuk-e az arcunkat, de nem, akkor

a faszunkat igen, azt persze felvál aljuk, aztán csodálko-

zunk, amikor a nők meg azt mondják, hogy de nem egy

fasszal beszélgetek, persze igen, csak legalább amikor

beszélgetünk, akkor hadd ne kel jen azt néznem. Szóval A közösségi oldal

mindset. Persze nevetünk, mert a tanítom a közösségi gyártása harcmédiát is olyan dolog, hogy aki tudja, csinálja, aki meg művészet. (Ha

nem tudja, tanítja, aztán ha ráteszem az első pár feje-elhitted, baj van.)

zet végkicsengéseit a tanárok showmanné alakulásáról meg a Google tanulásváltoztató és valahol végtelenül agyroncsoló szerepéről, onnantól kezdve már látszik, hogy a tanárok egészen jó sziszifuszgéppé alakulva nyígnak a hegyen, hozzápakolom még azt is, angelspit blipvert tananyag, hogy egy koncerten a bejövő emlékek 80%-a a látványról szól, sosem a zenéről. Jó a zene, de szarul néztek ki. Nem ilyen banda akarsz lenni, a de szarul pont elég egy lemezszerződés elpattintásához, legendásan csúnyának kell lenned, akkor még mehet, de ha csak egy kicsit vagy csúnya, akkor bizony vagy a sárban maradsz vagy sehol.

332

Szóval, social media tippek és trükkök. Összefoglalom

egy szóban a világ összes trükkjét: ésszel. Aztán jön

pontokba szedve a bőléreeresztve. Miazabőlé.

az alapok

01. Pszichológiai gyorstalpaló. Napi mélylélektan,

logisztikai, kondicionálási és személyiségtesztek.

Szociológiai kísérletek. Türelemkontrol . Agyfasz.

Trollkontroll. Leadership management. Bottom-to-top

projektmenedzsment. Türelemjáték, türelemkontrol .

Felelősségvállalás. SWOT-elemzés. A piaci résztvevők

vizsgálata. Viharok a biliben. Természetesen egyszerre

több biliből csurran ki a szar, sosem csak egyből. Ma-

gánéletek a kirakatokban. Türelemkontrol . Lándzsatö-

rések. Áldozathozatalok, beáldozni magánéletet, beál-Megoldás: ne

dozni egészséget, beáldozni észszerűséget, beáldozni engedd közel a

pénzt, elbuktunk párszázezret, elbuktunk pármil iót, felhasználókat

magadhoz. Tá-

neharagudjnemtudomkifizetnimajdtízezresévelhavon volról könnyebb,

ta, barátságok megroppanása, újramegtanulás, hogy akkor mindenki

barátságban nincs üzlet. Ésszerűsítések, optimalizálá-

hangya.

sok, technikai platformváltások, neharagudjdenincsrá dszükségünk ek, ezvoltazéletempedig ek, miértnemén vagyokavendéglistánmiértmás ok, magyarázatok, közszereplővé válás, médiameggyűlölés, a kicsi rizsföld Vietnamban, arra ébredsz hogy az milyen jó lenne ott két kurvával meg a kalappal, azzal a szélessel, amiben kardoznak az elvadult arcú koreai fickók a bambuszfák tetején, pedig az másik ország, de nem baj, nekem az kell. A halmaz elemei nem adják ki az egészet, de kö-

zel járnak hozzá. Ilyen létrehozni és életbentartani egy közösségi oldalt.

02. A Facebook korában nettó felesleges közösségi oldalakról beszélni.

333

03. Nem felesleges, csak senki sem azokat az igénye-

ket, szükségeket és alapvetőségeket ál ítja össze, amik-

kel a Facebook mel é lehetne lépni és nem alá.

04. A közösségi oldalak és hálók attól a ponttól fogva,

hogy bevezetik a profilokat, a képfeltöltést és az üzenet-

küldést, társkeresővé lépnek át.

05. A közösségi oldalak és a társkeresők igazi különb-

sége abban rejlik, hogy az utóbbikon tudsz életkor, nem

és lakóhely szerint keresni.

06. Közösségi oldalt akkor indítasz, ha olyan vagy, mint

Martin Luther King Jr. ( van egy álmod) vagy médiacég/

ügynökség valamelyik székében ülve van egy legalább

hétszámjegyű eltapsolnivaló büdzséd. Az előbbit a sze-

mélyes meggyőződés vagy a lelkesedés viszi, az utóbbit

a rutinolaj és/vagy az izzadságszag.

Bár ezt az éjsza- 07. Wiliam Gibson egyszer azt mondta, az utca minden-kai életben való-

nek megtalálja a maga hasznát. Ez azt jelenti: ne legye-színűleg évszáza-

nek illúzióid. (A közösségi oldal nem sokban különbözik dokkal ezelőtt is

a Viagra-jelenségtől. Szívgyógyszernek szánták, mégis tudták.

a farkad áll tőle.)

08. A webkettő jelentése a következő: összeraktok a felhasználóknak egy (jó esetben) hasznos, szép és elegáns vázat, amibe beköltöznek és összeszemetelik. A közösségi oldal a közösségi szemétből áll össze, ezt vidéken cefrének hívják, a japán posztindusztrializmus pedig gomi nak, szemétnek, ami nem több a levedlett kígyóbőrnél, szép, szép, de csak a helyet foglalja.

09. El enben adatbázisba foglalva és statisztikákkal be-takargatva eladható piackutatóknak, ügynökségeknek és bárkinek, akinek nincs józan paraszti esze.

334

10. Mindenki hisz a józan paraszti észben, de a befekte-

tők nem adnak érte pénzt.

11. A közösségi oldalt a közösség által beletett tartalom

és önkifejezés működteti. Ha a felhasználók nem lenné-

nek, nem lenne aktivitás, nézettség és felesleges lenne

eladni a hirdetési felületeket is.

12. Hitelesebbnek akarok tűnni, úgyhogy bekötök ide A 80-20 megegy marketingszagú szabályt. ( Értsd az iróniát. Bármi osztás a mar-hitelesebb, ha számokat teszel bele. ) A self-branding ketingszakma

egyik alapelvének mondják az internetek az ún. 80-20%

demotivator

szabályt. Eszerint az imidzsed és a mások felé mutatott mémje.

személyiséged kialakításának 80 százaléka a színfalak mögött zajlik levélváltásokkal, telefonokkal, találkozókkal, olvasással, jegyzeteléssel, tervszövéssel, design-nal, kialakítással, teszteléssel, újratervezéssel. A maradék 20 százalék a publikus.

13. Ugyanilyen a közösségi oldal kialakítása is, bár-mennyit tesznek hozzá a felhasználók, a mögöttes gár-dának, a designernek, programozónak, főszerkesztő-

nek, adminoknak kell felügyelniük a rendszert, legyen szó technikai problémáról ( nem tudok regisztrálni, jelszót váltani, kilépni, levelet írni, képet törölni, feltölteni, posztolni), biztonsági problémáról ( már megint megtörtek minket a törökök, az olaszok, a kínaiak, a saját felhasználóink, nem működik a PayPal, nem nekünk fizetnek a felhasználók, hanem nekem, miért nekem fizetnek, miért nem többet fizetnek nekem, miért tudják a felhasználók a saját profiljukat feltörni és átdesignolni, ha nem hagytuk nekik), elvi problémákról ( meg kell írni a felhasználói szabályzatot, át kell írni, módosítani kell, ha nem hagyunk politizálni senkit, akkor se a bal, se a jobb ne kezdjen el mondani semmit, értem, hogy a politika fontos, de polneutrálisok vagyunk, tartasd be, miért én tartsam be, én balos vagyok, én meg jobbos, 335

én nem tudom, hol állok, jól van, te autista vagy, te vi-

szed), kávéval, kokainnal, asszonnyal és zenével kel

el átni az adminokat, akik napi tizensok órában ülnek a

fórum előtt és kiabálnak a tapasztalatlan, de önérzetes

tizensokévesekkel, aztán nem kiabálnak, csak üveges

szemekkel cigiznek a pepitamintás konyhában és me-

rednek maguk elé.

14. A lelkesedés önmagában semmit sem ér. A lelkese-

désnek aranyban mérhető ára van. Az az arany is elfüs-

töl hónapok alatt, ha nem pozicionálod az oldalt. Kiknek

szánod, mi lesz a tartalom, milyenfajta tartalom lesz,

hogyan érhető el weben, tableten, telefonon, agyban,

milyen célközönségre lövöd be, azokhoz milyen hirde-

tőket húzol be, milyen stílusban írod a cikkeket, mik az

alapelvek és az alapüzenetek, amiket át akarsz adni az

olvasóknak.

15. Ne aggódj, ezek a tervek hónapok alatt megváltoz-Az entrópia és

a spontaneitás

nak.

erejét fogod ma-

gasztalni.

16. Mesteri szintre fogod fejleszteni az üvegesszemek-fu technikádat.

17. Ott tartottunk, hogy munkavégzés és befektetett tartalom tartja fent a közösségi oldalakat. Ez azért probléma, mert el kell érned a kritikus tömeget ahhoz, hogy szintet lépj. A hirdetők vagy befektetők ennél a felhasználómennyiségnél és aktivitásnál kezdenek el komolyan venni, a riválisok pedig ennél a pontnál kezdenek el téged kooperációs mailekkel bombázni ( ha kisebbek nálad, a hátadra akarnak ülni, ha nagyobbak nálad, akkor a nekik eddig érdektelen célcsoportodat akarják megenni vagy veled akarnak szar munkát végez-tetni olcsóért vagy a zsebükbe akarnak betenni) vagy fúrni téged.

336

18. Ha ez nem lenne elég, hirtelen az egész célközönsé-

ged és olvasótáborod el ened fordul. Be kell feküdnöd

az igényeiknek (újfajta tartalmakat és szolgáltatásokat

fognak kérni), ha nem fekszel be, akkor rövid távon ott-

hagynak vagy szararcnak fognak tartani.

19. Ha kezdetektől fogva hasznos szararcnak tartanak,

nem fognak jobban beléd rúgni, amikor megmondod ne-

kik: nem adsz nekik ingyen pinát, szilveszteri papírsapká-

Sajnálom. Tényleg

ban trombitáló cuki macskákat és röptéből arconrúgott nem. Legkisebb

focistákat. A felhasználók legnagyobb és legjelentősebb közös többszörös.

generáligénye nem mutat túl ugyanis ezeken.

20. Vannak dolgok, amiket már nem tudsz nemlátni, el enlátni vagy visszalátni (you cannot unsee things, meglepően elegáns az angol nyelv), ilyen az egyszerű

emberi lélek is. Ha belelátsz, onnantól kezdve sok szá-

zalékkal, ponttal vagy színárnyalattal kevésbé/sötétebben látod majd az embereket magad körül. A Maslow-piramis is csak addig szép, amíg nem érted meg a gyakorlati oldalát, a weben mindenhol az apeh-pina-ingyen háromszög fogja össze a közösségi dolgok lényegét.

( Generálmegál apítás, van kivétel. Örülj, ha a tiéd nem ilyen. Ilyen lesz. )

21. Az átlagfelhasználó hozzáál ása a közösségi oldal-hoz: nem vagyok hajlandó fizetni semmiért sem, de ab-ból is úgy akarok kijönni, hogy lehetőleg még fizessenek is nekem. Ha nem fizetnek nekem, akkor szolgáltatást akarok kapni. Ha a szolgáltatás szünetel, leáll vagy fizetőssé válik, akkor jogosan áll feljebb nekem, hiszen az interneten minden ingyenes, tehát ez is, tehát jár nekem.

Ha nem tetszik nekem az, amit ingyen csináltak nekem mások, akkor felháborodhatok, elküldhetem az összes stábtagot a mocskos kurva anyjába és otthagyhatom az egészet és a komplett baráti körömet is elvihetem onnan.

337

22. Az interneteken nem létezik az ajándék lónak ne

nézd a fogát.

23. Becsüld meg azokat a felhasználókat, akik pénzt

adakoznak az oldalnak, amikor baj van. Ha pénzt adnak

neked, felelősséggel tartozol nekik és tudatnod kell őket

a lehető leggyorsabban arról, hogy a pénzük mire lett

felhasználva a cél érdekében.

24. Ne sikkaszd el a felhasználóid pénzét, maradj transz-

parens.

25. Az ingyenes üzleti modell hosszú távon nem műkö-

dik. Szívességekből és barterekből, piameghívásokból,

ígéretekből és kacsintásokból ugyan ideig-óráig elvagy,

de valamikor csak fizetned kell a domainért, a tárhelyért,

a designért, a kódért, a fejlesztésért, az újratervezésért,

a merchandise-ért, az újabb logókért, az újabb grafikai

melókért, a partyszervezésért, a fotósokért. Mindenért.

A céges-vagy projektkávézásokért, amit persze fáradt

dolog így hívni, de ez a minimum, mert legalább egy

apró gesztussal viszonoznod kell azt, hogy valaki in-Te meg nem látod

gyen öli bele a saját munkaóráit a te álmodba. Aminek magad kívülről.

könnyen lehet, hogy nincs jövője.

26. Az elmúlt tizenöt év tapasztalataiból leszűrhetem, hogy tíz projektből nyolc marad tervezési fázisban, egy meghal egy éven belül, egy meg talán túléli. Close enough.

27. Az ingyenes modell másik hátránya, hogy nem várhatsz el benne semmit. Ha valakinek pénzt fizetsz, elvárhatsz érte dolgokat, belenyomhatod a hepciáskodását a padlóba és elpusztíthatod az egóját, ha rossz munkát végez és nem utolsósorban elküldheted messzire. Ha nincs pénz, nem várhatsz el tőle dolgokat, maximum csak reménykedhetsz abban, hogy befejezi. Kivéve, ha 338

barát, lojális partner vagy szub. Jótanácsokat adhatsz

csak neki, hogy miként végezze jobban a munkáját, de

nem utasítgathatod. És nem küldheted el. Il etve elküld-

heted, csak abból dogmatikus, dramatikus, nevetséges

valami lesz, te meg sziszegve ülsz a budin hónapok

múlva, amikor eszedbe jut.

28. A barátság könnyen eltörik üzlet közben.

29. Minden legyen lepapírozva. Mindig legyen szerző-

dés. Ha fontos, ha pénz van benne, ha valami tényleg

lényeges múlik rajta, ha egy kicsi esély is van (mindig

van), hogy beszívhatod, legyen papír, legyen szerződés.

30. Kezdetben sosem hiszed el, hogy a haverjaid át-

basznának és hogy le kéne papíroznod dolgokat. Pár

törés után megtanulod, de ezt senki nem hiszi el, amíg Inkább előbb, mint

nem tapasztalta meg.

utóbb.

31. Generálmegál apítás. Az elmúlt tíz évben összességében egyre kevésbé bírhatóak szociális munkára a felhasználók. Rendezői utasítás, nevessünk most mindketten egyet, miután átfutott a gerinced mentén a hideg.

Kommentelni, véleményt kifejteni, közvéleménykutatást kitölteni, egy szónál többet írni? Körülbelül a felhasználók 10%-a teszi meg ezt elvárhatóan és papírforma szerint.

Rájuk lehet számítani, ők az aktív felhasználók. Jó 20-30% passzív vagy stalker, kattintgatnak, néznek, figyelnek, de nem szólnak hozzá semmihez. Vészhelyzetben aktivizálódnak, nagyon általános témákhoz időnként hozzászólnak, de nem ők lesznek a rohamrendőrséged tagjai. A többi bal aszt. Néha kattintanak, elmondják, hogy regisztráltak, leveleznek másokkal néha, hetente egyszer-kétszer mutatnak minimális aktivitást.

Az LD50-nel amúgy előrevetítettük a Facebook és a Twitter lényegeit. Generálmegál apítás. A felhasználókat 339

nem érdeklik a cikkek. Tényleg nem. Hosszan kell ol-

vasni, ki kell szakadni a meglévő környezetből, amiben

az internetezés miatt amúgy benne sincsenek, téeldéer, stalking vagy

mondja a mémnyelv, kattintunk tovább. A képek a fon-profilozás, kinek

mi

tosak, a felhasználói profilok, amiket lehet nézegetni, hogy szingli vagy-e vagy még mindig jól nézel-e ki a haj-festés után, beratelt-e valaki, ami azt jelenti, hogy más is koslat utánad, esetleg az exed, ami azt jelenti, hogy nemsokára ideges leszel vagy újra kapcsolatban. Gyűj-tőnéven ezt stalkingnak hívjuk, a céges munkainterjúk előtt leinformálódásnak vagy szakinyelven meózásnak, úgyhogy meg sem kell lepődnöd, mindenki ezt csinálja.

Meg a fórumok, még azok fontosak a felhasználóknak.

Odaírhatod, hogy eleged van, hogy mifájgyeremesélj, üzengethetsz utalással, zenével, képpel, számcímmel, posztolhatod a fényképeket az eladó dolgaidról, azaz szociális munkát végzel. Megint nevetünk egyet kényszeredetten.

32. Eszerint minden közösségi oldal az entrópia íratlan szabályainak megfelelően tekeredik a lefeléspirálba.

33. A kritikus tömeg elérésekor felhígul a közösség, a hardcore (intel igens és aktivizálható) felhasználók egy jó része eltűnik.

34. Ahogy megjelenik egy fiatalabb generáció, eltűnik legalább egy idősebb. A sors röhögve teszi fel a tűt a fiatalok vs idősek bakelitre, néha lecseréli arra hogy bezzegrégebbenmindigjobbvolt. Te felsóhajthatsz, mert ha felkészültél a szükséges mondatokkal, akkor azokat újra elmondhatod és megnyugtathatod a fórumban vagy egy editorial postban a felhasználókat, hogy az interneteken minden időleges és hogy mind voltunk fiatalok.

35. Nem irigylem a pasidatcsajodat, aki ezt végighal -

gatja tőled lefekvés előtt vagy szex után.

340

a felhasználók

36. Nietzschének igaza volt, amikor azt mondta, a mély-

És sose néz félre.

ség visszanéz.

37. A három dolog, amit eltéveszthetsz adminként a felhasználókkal kapcsolatban: az aránytévesztés, a testetlenség és a személyeskedés.

38. Azt mondják a fórumokon, hogy utálják a fórum mel ett a hirdetéseket, le kell szednünk mindent most, különben elvándorolnak a felhasználóink. Kik mondják?

Sokan bazmeg, sokan. Név szerint. Hát a zsemledobáló meg a kis szőke meg a tankzabáló meg a colos. Négyen .

Igen bazmeg, ál andóan ott lógnak a fórumon, ők lát-ják, hogy mi van. Hány felhasználónk van? Ne hal gass bazmeg, válaszolj, hány felhasználónk van naponta?

Tízezer unique. Ez négy tízezred százaléka a napi felhasználóknak. Az aktívoknak a négy század százaléka.

Azonnal ugorjak és terítsem ki eléjük az arany fogpisz-kálókból összerakott kisszőnyeget, ha azt akarják?

39. Ezt hívjuk arányvesztés nek. Soha ne tévesszen meg a hangos szó. A közösségkezelés egyik legnagyobb csúszófelülete az, amikor az adminok elkezdenek hinni a hangos kisebbség szavának. Sosem szabad elfelejteni, hogy akik beszélnek, legfeljebb a teljes közösség 5-10

százalékát képviselik csak. Az admin helyzetkezelése és józan esze innentől kezdve az egyik legfontosabb alaptulajdonság. Ugyanakkor nem szabad elfelejteni azt sem, hogy egy aktív felhasználó hangos szava jelentős mozgatóerő lehet a csendes harminc százaléknak, annak a bal asztnak meg főként, aki csak néha-néha kapja oda a fejét, hogy mi történik.

341

40. Mindezektől függetlenül még egyszer elmondom: az

admin helyzetkezelése és józan esze az egyik legfonto-

sabb alaptulajdonság.

Azért könyörgöm, 41. Bármennyire is szeretjük megtörni a szabályokat ne innen tanulj

és dafkéból szembehugyozni a szél el, a hagyományok UI-t meg UX-et.

azért alakultak ki, mert az emberek azok alapján tudnak könnyedén ismerkedni a valósággal. Logó a bal felső

sarokban, menük tőle jobbra vagy alatta. Amit ki akarsz hangsúlyozni, úgy teszed ki az oldalra, hogy scrollozás nélkül látszódjon. Hirdetést nem teszel ki úgy, hogy rá-

feküdjön a szövegre. Tudom, hogy attól még sok helyen van, rühelljük is mindannyian. Ha új közösségi oldalt csinálsz, nem teheted meg anélkül, hogy ne néznél körbe, hogy mások mit hogyan csinálnak. Ha nem felelsz meg az általános konszenzusnak, akkor nem takarózhatsz az arányvesztéssel.

42. Sose keverd össze a kevés felhasználó által mondott, de lényegretörő és konstruktív kritikát az arányvesztéssel. Lehet, hogy tényleg csak egy grafomán és közléskényszeres faszkalap van a gáton, de a vélemé-

nye attól még lehet jogos.

43. Sokan esnek a büszkeség csapdájába és inkább köpik le a felhasználót vagy munkatársaikat ahelyett, hogy beval anák: elbasztak mindent.

44. Ha ilyet látsz, hagyd ott.

45. Azonnal.

46. A felhasználók csak akkor rekordok egy adatbázisban, ha el kell őket adni, egyébként emberek, akiknek teste, vágya és élete van.

342

47. A teste van egyfelől azt jelenti, hogy a Maslow-

piramis méretes aljának köszönhetően a felhasználók

társkeresővé alakítják át az oldalt és idővel magánéleti

drámákkal hugyozzák tele a közösséget, másfelől pedig

azt, hogy ezek az emberek találkozni akarnak egymás-

sal. Nem léped meg a kritikus tömeget, ha nem kezdesz

el a felhasználóknak találkozókat vagy bulikat szervezni.

A szerencsédet

lehet, hogy idéző-

48. Ha szerencséd van, a felhasználók maguktól elkez-jelbe kellett volna

denek találkozókat szervezni.

raknom.

49. Nem, kedves ügynökségi olvasók, a találkozók vagy bulik nem flashmobot jelentenek.

50. A vágya van azt jelenti, hogy nem feltétlenül azért regisztrált, mert epicentrumos libidója van, hanem lehet, hogy információt keres. Talált magának még egy platformot, ahol jelen lehet (és ezzel megmutathatja, hogy még egy helyen van, tehát elérhető, fontos és naprakész). Önkifejezni szeretne és saját egóját, önbizalomhi-

ányát vagy világlátását kezeli azzal, hogy tiszavirágéletű

ismerősöket gyűjt maga köré.

51. Az élete van egyfelől azt jelenti, hogy attól, hogy felhasználó és egy képernyőn keresztül kommunikálsz vele, attól még élő emberről beszélsz és ha találkozol vele az utcán vagy egy bulin, neked szegezheti a kérdést, hogy miért sértetted meg, miért írtál rosszat a lemezéről ( a részeg önérzetes zenészekre figyelj, ők könnyen jönnek és nem képesek a kritikát kezelni, ez a típus azt hiszi, hogy ha ő egyszer vette a fáradtságot ahhoz, hogy zenész legyen, akkor mindenkinek le kell szopnia), másfelől azt, hogy arcon is verhet, ha tényleg megbántottad. Másfelől azt, hogy van magánélete, ami legalább annyira összefonódhat a közösségi oldaléval, mint amennyire nem.

343

52. Itt kerül a képbe a személyeskedés: akármennyire

is ismeri vagy véli ismerni az admin a felhasználó éle-

tét vagy magánéletét, amikor véleménykülönbséget kell

kezelni a közösségben, nem vesszük elő indoknak az

érfagyasztó személyeskedő érveket.

53. És ha úgy adódik, hogy a barátnődet a közösségi

oldalról választod, mert ez előbb vagy utóbb, de bekö-

vetkezik, nem tudhatja a jelszavaidat és tanácsos, ha

nem osztod meg vele a pénzügyeket vagy a legjobban

titkolandó, esetleg legkel emetlenebb témákat.

54. A személyeskedéssel kapcsolatban meg kell emlí-

teni a felhasználókezelés és -informálás egyik alapve-United front

against everyone,

tő pontját: united front against the press, united front basically!

against the public. Sosem szerencsés, ha különböző

válaszok érkeznek az olyan kérdésekre, hogy miért tö-

röltétek azt a posztot a főoldalról, hova tűnt a pénz, amit adakoztunk, mikor rendezitek meg a bulit, amit lefújtatok, miért mond le a posztjáról ikszipszilon vagy bármi, amiből kel emetlensége lehet bárkinek. A sajtónak ugyanazt mondjuk, a felhasználóknak ugyanazt mondjuk.

55. A felhasználók felejtenek. Amikor elkezded ezt ész-revenni és nem sokkal később kihasználni, ráérzel arra a társadalmi alapvetőségre, amit a sajtó és a politika használ ki és/vagy kel emetlenül érzed magad vagy elkap a hatalmi vágy. Vagy az istenkomplexus. A tény mondjuk attól tény marad: a jócsajos képekre sokáig emlékeznek, a botrányok hetek alatt lelohadnak.

56. A felhasználók nem felejtenek, ha valakivel szemé-

lyeskedtél, három év múlva is odamehet hozzád egy jócsaj az utcán és közölheti veled, hogy azt mondtad nekem, hogy feleslegesen posztoltam azt a képet a ci-pőről, mert azt nők hordják, én meg nem vagyok az, te meg mikrononként bontod ki a szemed a dekoltázsá-

344

ból és sóhajtasz fel, hogy ezt türelmesebb országokban

karmának hívják, itt meg úgy, hogy beszoptad.

57. Kivéve, ha valaki pornózott, arra azért egészen so-

káig emlékeznek.

58. Egy felhasználói profilból alapvető személyiség-

profilt tudsz felhúzni, ha tudsz olvasni a sorok között, Nem, erre viszont

nincs tankönyv.

a színsémákban, a kitett képekben, azoknak az elren-dezésében, pózaiban, színeiben és mondanivalójában, valamint az egyéb abban szereplő elemekben.

59. Nomen est omen. Ugyan Crowley is megmondta már, hogy minden férfi és nő egy csil ag és a nyugati félteke kétségbeesetten kapaszkodik a politikai korrektség büfiszagú, csokornyakkendős csontvázába, hogy minden ember egyenlő és nagyszerű, de sajnálom, nem.

60. A magánéletben tökéletesen felhúzható az az alapszabály, hogy minden emberben van 50% jó és 50%

rossz. Ha így gondolkodsz, akkor nem az a kérdés, hogy mit kezdesz az ötven százalék jóval, hiszen mindenki tökéletesen jól, büszkén és mosolyogva tudja kezelni azt a tényt, ha valaki jó társaság, jól érzi magát vele és három-négy órákon keresztül lehet vele kéjelegni. A kérdés az, hogy mit kezdesz az ötven százaléknyi rosz-szal, hogy néha kiál hatatlan, retteg az utcára menni, fél-tékeny a múltadra, a sikereidre vagy rád, sírva ébred fel éjszakánként, mert annyira szorong, nem tudja lerázni a traumáit vagy éppenséggel nem figyel rád annyira, hogy ott legyen mel etted, ha beteg vagy. Ha ezeket tudod kezelni valakinél, sőt ami fontosabb, meg tudod találni azt az embert, akinek tökéletesen tudod kezelni az ő 50%

szarját, akkor nyerő helyzetben vagy.

61. Na ez nem áll a felhasználókra. Ott lesznek a jófej/

kezelhető és a faszfej/unalmas/felgyújtom csoportok.

345

Ha van esetleg harmadik csoport, az a kettő közé eső

bal aszt. Azok pernyét se dobnak, amikor felgyújtod

őket.

62. A hónapok, szerencsésebb ( embertpróbálóbb) eset-

És ez sok esetben

ben évek alatt ki fogod alakítani a magad gyorsértéke-

általános.

lési listáját, amivel szűröd magadnak a felhasználókat, hogy kikre érdemes figyelned és kikre nem.

63. Kukába a név+szám, becenév+szám kombinációkkal, a kicsinyítőképzős nevekkel meg becenevekkel együtt.

Tényleg akarsz egy percet is szánni egy olyan emberre, aki a legjobban úgy tudja magát bemutatni másoknak, hogy ő peti342? jucika4? zsóficska? Bitch please.

64. Az egyéniség az il úzió és a feledékenység keveredése, de legalább adjunk magunknak egy orrhossznyi előnyt azzal, hogy egy olyan emberrel foglalkozunk, aki ad magára annyit, hogy egy normális nevet választ magának.

65. Animgifekkel teletömött, vibráló-csil ogó-mozgó, betöltésnél automatikusan hangosan zenét indító profilok kuka. Kedvenc ételem a, kuka. Aki politizál, kuka.

Aki nem képes magáról egyetlenegy képet kitenni, kuka.

Aki kamu képpel nyit, kuka. Akinek nem jön be a profilja, mert teletömte betölhetetlen vagy böngészőfagyasztó embedekkel, kuka. Aki egy hétnél régebben lépett be, kuka. Itt esetleg kitolod az egy hetet két hétre.

66. Rossz helyesírás, kuka. Hiába született meg a nyelvtani szabályokért és helyesírásért mániákus módon helytálló grammar nazi és spelling nazi meglehetősen elítélő fogalma, ha valaki nem tud helyesen írni, az nem művelt, ha nem művelt, akkor meg pontosan tudod, hogy mit várhatsz tőle és milyen ponton esik a szociális élete. Vagy életetek.

346

67. A felhasználókat nem csak válogatni fogod, hanem Azért emlékezz a

hierarchiába és csoportokba (fiókokba, dobozokba, Google+ köreire.

bunkerekbe) raktározod és legózni fogsz velük. ( Gratulálunk, végre elérkeztél az élet azon pontjára, amikor gombokat nyomogathatsz embereken és ezt vagy nem veszik észre vagy ha észreveszik, hálásak lesznek érte, de legalábbis kíváncsiak. ) A felosztást több szempontból végezheted, de a végeredmény mindig az lesz, hogy kivel hogyan viselkedhetsz és kinek mit engedsz meg. Ha okosan terveztél az első hónapokban, akkor a kinekmitengedszmeg et szolgáltatásokban, jogkörökben meg plecsnikben tudod kifejezni.

68. A fizetés hierarchiát teremt a felhasználók között, ezt már érintettük egyszer. Legalább annyira számít, hogy ki mióta tag az adott oldalon, a tapasztalat itt is kifizetődő. Kevésbé másodindex az, hogy ki mennyire aktív és mennyi hozzászólása/posztja volt. Akiknek túl sok ideje van kiélni a grafomán hajlamát, az vagy nem dolgozik, vagy más feladat kontójára ír sokat vagy jel-lemhibái vannak.

69. Mindenkinek vannak jel emhibái, ugyanakkor senki sem szereti azokat, akik túl sokat beszélnek, túl sokat osztanak meg az életükből és túl hangosan.

70. Az kiabál, aki fél. Ez egy hasonlat volt. Egy olyan kort írunk, amikor ezt a biztonság kedvéért le kell írnom.

71. A közösség önmoderálása akkor kezd el bebil enni egy jó (jobb) irányba, amikor a tapasztaltabb felhasználók elkezdik igazgatni az újabb tagokat, találkozókat vagy bulikat szerveznek, elkezdenek együtt dolgozni és megosztják másokkal a végeredményeket – azaz, elkezdenek igazi aktív, szerves közösséget alkotni.

347

72. Akkor lép újabb és újabb szintekre, amikor megszü-

letik az első baba, akinek a szülei a te oldaladon ismer-

kedtek össze, elhuny valaki a közösség tagjai közül, el-

indulnak a régenjobbvolt történetek ( ezt már említettem,

generációváltásnál indul el), vagy elkezdenek legendá-

kat gyártani ( a közösség alapvető szükségelete a közös

narratíva és a mesélhető történetek).

73. Munkát takarítasz meg magadnak, ha figyeled a fel-

használóidat és elkezded kinevelni az utánpótlást min-

den posztra. Mindenkinek jót tesz, ha van helyettese,

aki tartja a frontot egy nyári szünetnél. Akkor érdemes

a felhasználót megkérdezni, hogy van-e kedve csatla-

kozni a gyártócsoporthoz, ha már bizonyított valamivel.

74. És még akkor is elcsúszhat.

75. A trollokat ne etesd, ne tápláld, ne bátorítsd. A trollok Haters gonna

élőben is menthetetlen faszfejek. A trollokról mindenki hate, trolls gonna

troll. Axióma.

azt írja, hogy ne etesd őket, mert online és offline ugyan-

úgy kezelhetőek: ha nem figyelsz rájuk, arrébbmennek.

Meglehetősen sok türelem kell ahhoz, hogy ne akarj visszaszólni.

76. Többek között ez az a pont, ahol megtanulod, hogy ki kell szakadnod a saját magad által épített közösségből és el kell menni vízpartra meg hegységbe meg dzsun-gelbe sportolni meg dugni meg internet nélkül lenni.

77. Egyébként gyorsan megkattansz.

78. Legalábbis akkor, ha folyamatosan figyelemmel kí-

sérsz mindent.

79. A túlzott lelkiismeretesség a nyugalmad rovására megy.

348

80. Attól, hogy valakinek hihető profilja van, még nem

biztos, hogy létezik.

81. Amit csinálsz, annak nyoma van. Mostanában egy-

re jobban. Próbálj feddhetetlen maradni. De legalábbis

őszinte.

82. Úgysem sikerül majd, de az igyekezet azért sokat

számít.

83. Felhasználókezelésnél remek módszer az olcsó

detektívsztorikból el esett jó zsaru – rossz zsaru trükk: Nyomkodj

kezelje két el entétes mentalitású ember a mindennapi gombokat

MÉG.

helyzeteket. A lazábbikat jobban megszeretik, a szigorúbbnak mindenki jobban hisz. A lazábbik könnyen intéz el dolgokat, a szigorúbb szavának nagyobb súlya van.

a motiváció

84. Minden változik, a hosting, a koncepció, a design, a kód, a szolgáltatások, a felhasználók, a világnézet, a tartalom, sőt, a motiváció is. A startupvilág mindent annyira felpörgetett, hogy az egyes projektek képesek kétnaponta megkérdőjelezni saját szlogenjeiket, célja-ikat és célközönségüket, egy közösségi oldalnál ez jó esetben is éveket jelenthet.

85. Kezdetben közösségi oldalt azért fogsz csinálni, mert egy bizonyos közösséget akarsz megfogni, magát könnyen ígérő hirdetési pénzre akarsz lecsapni, csajozni akarsz meg ingyenbelépőket koncertekre. Meg persze a nyári fesztiválokra.

86. Aztán rájössz, hogy az altriuzmus ugyan felbecsülhetetlen dolog, de megszámolható el enértéket akarsz a befektetett munkádért.

349

Hatszázhatvan-

87. A kevés pénz is pénz. Sok kis összegből egész öszhat karakternyi

szeg ál hat össze. Ne dobj vissza reális keveset fiktív so-loremipsum volt

kért. Három szabály, amit saját tapasztalatból és isme-az eredetiben!

rősök történeteiből desztil áltam ide. Ha egy saleshouse Nem! De!

azt mondja, hogy egy befolyó összeg 40 százalékát kapod meg, inkább fogadd el, el enkező esetben csak azon dühönghetsz, hogy nem kaptad meg a száz szá-

zalékot. És mivel önérzetes voltál, még annak egy töre-dékét se kaptad meg. Ha valamennyit kapsz, örülj neki.

Kaptál valamennyit. Kezdetben ennek is örülni fogsz.

Ami pedig a harmadikat il eti: inkább fizessen egyenként ezer forintot minden hirdetendő tetoválószalon ( amúgy ne, de ez egy példa, meneküljenek most csak ennyivel), minthogy ötvenezret kérj mindegyiktől és kacagva el-kergessenek.

88. Keress valakit, aki ért a pénzügyekhez, ha nem értesz hozzá.

89. És legyen egy ügyvéded. Is.

90. Ha hiszel az emberiségben, az emberekben és az ígéretekben, kezdj el leszokni róla. Eris papja és papnő-

je leszel. A káosz bármit dobhat, az entrópia meg meg-

ígéri, hogy minden romlik.

91. Dehogy hangzik rosszul. Több évezrede így élünk.

92. Lefelespirálban.

93. Legalább internetünk van.

94. A kézirat lezárásáig legalább.

350

aztán kifarolsz az életbe, hopp, padlógáz A partiszervezés pont olyan, mint egy remekbeszabott első acidtrip: sosem az történik, amire számítasz. A zenekarok, mikrofonállványok, fan-tomtápok, rendőrök, neonácik, tütüben parádézó szőrös egyetemi professzorok, házi készítésű fé-

tismaszkok, harmincnyolcas fekete catsuitok, Tra-bantra szerelt pókok és a színpad feletti keresztrú-

don részegen himbálózó és ordítva bömbölő DJ-k sosem úgy viselkednek, ahogy várod, az egész olyan, mint amikor frissen ébredés után kellene lépned egy olyan sakkjátszmában, aminek figuráit, szabályait és tábláját frissen tervezte át Manson, Machiavel i és anyád jólnevelten hajlongó, a valóságot konvex szögekben meghajlító pirulákon.

Megéri? Naná, hogy megéri.

Vagy tíz évig figyeltem a pesti éjszaka undergro-undját egy toronyház széléről, kezemben a város legarzénabb csészéjével, amiből negyedóránként kijött egy ukrán manó, megrángatta a farkam és azt mondta, hogy nupagazsij. A tíz évből hat úgy zajlott, hogy az első nap lendülettel triplaszaltót húztam az égen kondenzcsíkkal, hogy akkor én most bulikat fogok szervezni a belváros közepén jól sminkelt, feketébe bújt jómel ű csajoknak, az utolsó nap meg beszál tam a liftbe, felmentem a toronyház tetejére és azt mondtam, hogy fogamzásgátló bombát dobok a városra, de lehetőleg jó nagyot. A valóság persze ennél árnyaltabb, de nem sokkal.

351

Ez itt a balhártya.

[08] POSZTKOG

avagy a permanens autonóm zónák huszonnégy Ez a páros oldalak

látképe Hokusai mester után szabadon gondolatainak

Ezt az egész könyvet remixelni kell. Kisbetűs lábjegyzetek, kiemelt lényegek utolsó védelmi

és pillanatképek, amik nem jöttek volna létre, ha nem találom meg a gom-vonala. És itt még

bot, ami lomózza az egész valóságot. Amúgy ha meghalok, tényleg a Fluke nem ért véget.

Atom Bombjának fő basszustémajaként fogok reinkarnálódni. Csak hogy

tudjátok, hol a helyetek. Amúgy jó reggelt. Ez itt a Damage Report és amikor

elkezded olvasni, mindig reggel lesz.

001: THIS IS BAT COUNTRY

„–Bobby, tudod te, mi az a metafora?

– Egy alkatrész? Olyan, mint egy kondenzátor?

– Nem. Hagyjuk a metaforát.”

(Wil iam Gibson: Számláló nul ára)

2010-ben a planetdamage.com első posztja a világ leg-

feleslegesebb készülékéről készített házivideó volt. Do-

boz, kétál ású kapcsolóval – ha bekapcsolod, kinyílik

rajta egy fedél, kinyúlik egy kar és kikapcsolja magát.

Az aktust ábrázoló tizennyolc másodperc korántsem

legfeleslegesebb, sőt. Kifejezetten il usztratív.

Így néz ki egy átlag internetező agya.

Belülről.

Ha egészen sokáig játszok vele, kívülről is.

Közösségépíteni, posztgyártani, exkluzívtartalmatkeresni mind-mind olyan dolog, amit egy olvasótábor két, öt, maximum tíz százaléka értékel visszajelzés formájában. (Ez hasznos tudnivaló mindenkinek, aki blogot, deviantartot, livejournalt, tumblrt, bármi hasonlót akar indítani.) A többiek lájkolnak, pluszegyeznek, talán továbbposztolnak, reblogolnak vagy retweetelnek. Húsz százalékról be-352

szélünk. A többi körülbelül nyolcvan százaléknyi embert Ez itt a

kulturált cégeknél vagy szerkesztőségekben bal aszt-jobbhártya.

nak hívják vagy nem beszélnek róluk. További kel emet-Ez a páratlan

len tapasztalat, hogy a magyar olvasótábor jóval kritiku-oldalak gondo-

sabb, kötözködőbb és bunkóbb más európai országok latainak utolsó

tartalomfogyasztóinál. Több a troll, több a szarvolt, több védelmi vonala.

az anyád. Ha számokból kell döntenünk, akkor egy tíz-

És itt még nem ért

ezer fős táborból ezer aktívabb tag van, ebből körülbelül véget.

négyszáz a mag, ők mondanak véleményt. Rájuk figyelnek, az ő szavuk a mérvadó, ők ugyanis a leghango-sabbak. A többi kilencezervalahányszáz olvasó hel yel-közzel bal aszt.

Tíz évvel ezelőtt egy fórumon hosszú társalgást lehetett folytatni egy poszt írójával azért, hogy miért úgy gondolja, ahogy.

Ma az első három poszt a first, a second meg a sunáznám. Általában nincs több poszt.

Itt mosolygok.

Amúgy.

Hogyan gyártsunk fiataloknak exkluzív tartalmakkal teli jó közösségi oldalt? , kérdezi tőlem egy lány, aki úgy gondolja, jó ötlet lesz befuttatni egy egyedi ötletet. A Facebook mel ett, ami után minden közösségi oldal gyakorlatilag olyan, mintha rögtön torkonszúrnád magad egy üvegcsonkkal, aztán hosszútávfutásra indulnál Marokkóig. Ez egy metafora volt. Amúgy. Óvatosan, mondom neki. A fiatalok nem igazán értékelik az exkluzív, egyedi, sok ráfordított energiával legyártott anyagokat. Az a kevés, akik értik, azoknak megéri, őket neveled majd fel. A többieknek elég a sal ang. Nem tetszik neki a válasz, pedig ő is látja.

Összetörtem nektek a tükröt, legyetek hálásak.

353

Most is mosolygok.

Amúgy.

002: IRODALMI HOUNGAN

Tíz ujjal kaparom ki a nyomokat, a mintákat a

mimikriagyból. Ha valakinek megragad a stílusa, napokig

tehetetlenül, hasonlóan írok, ilyenkor nyomtatott könyvhöz se érek, amíg nem a saját ujjaim érnek a bil entyű-

zethez. Hosszú napokig. Patrik Ouredník Europeanaj a is ilyen vírus, szomorú összefoglaló anekdota a huszadik századról, leírnám, hogy K-tól kaptam kölcsön, ha nem lenne hatjegyű, kézzel írt szám a hátsó borítójá-

ra címkézve, amitől szerintem határozottan könyvtári.

Nem buktatlak le. Ljubljanába menet olvastam el egy vonaton, aminek szabadságszaga volt. Mindennek szabadságszaga van, ha menekülni akarsz. Pattogó, pikírt, El is-csak-márkák-helyett-kultúrtörténeti-adatokkal stí-

lusa van, amire rádobsz egy bagószagú, kopott tweed-zakót és az értelmiségi istenkomplexust és megkaptad Bernard Blacket. Senki sem ismeri Bernard Blacket.

Nem baj, annál fontosabbnak érezhetem magam, ha csak én ismerem. ( Közelítünk a mikrozsánerhez. Hama-rosan megérted. )

Na, Ljubljana, a térség legjobb mongolian beef je, legszebb leszbikus párja (stílszerűen csak feketére és csak fehérre sminkelve-öltöztetve) és legszórakoztatóbb turistahotele. A szerkesztőség bezzeg nem értékelte a stílusgyakorlatot, miszerint a Facebook azt jelenti, hogy izzadó, öltönyös, hunyorgó férfiak adják ki magukat unatkozó tinilányoknak, mi pedig azt hisszük róluk, hogy tinilányok és randevúra hívjuk őket (hel ó Jake Smiles), úgyhogy Ouredník gyorsan eltűnt a mimikriagyból. Kilenc óra alatt. Annyi ugyanis a Ljubljana-Pest járat. Azt 354

még utazás előtt megkérdezték, hogy repülővel vagy

vonattal akarom-e megközelíteni a konferenciát. Dönts kettő vagy kilenc óra magány között. Legyen vonat. A Biosphere – Dropsonde album tett róla, hogy örök idő-

kig beleégjen a fejembe, milyen lehet a Ragnarök után, cigaretta, kávé, internet és csaj nélkül. Hegyi patakok között tekeregve egészen jó. Amúgy.

Most Noémi staccatoját, a szórakoztatóan töröttjpeg-borítójú Egybetörvé t próbálom kitörölni, friss az élmény, nehéz nem éles váltásokban, rövid hangulatfestésekben és erős központozásban gondolkodni. Nyolcvan-kilenc oldal. Bitangjó munkát végeztél, az a helyzet. A Ragnarök eltűnt (ez a dolga, Loki felsóhajt), úgyhogy kö-

vetkezik a di.fm. Űrcsatorna. Hosszú hónapok óta csak ez megy éjszakánként, Greg Haines meg Kaito, miközben Sasha Grey halványbőrű, csavart frizurájú lolitaként kibújik a ketrecéből, majd engedelmesen könnyezni és ful adozni kezd. Egy csatorna nem elég már. Több hang kell együtt. Szórakozottan barna zajt keverek alá. A barna zaj kiszűri az emberi hangot. A volt munkahelyemen (az egyik volt munkahelyemen) ez volt a pajzs a foci, a tenisz és a felesleges emberi beszéd el en, aztán inkább felmondtam. Még mindig a mintákat veszem sorra. (Még mindig felmondok.) Tudod, mit mondott Hofmann, mondom neki, arról, hogy mi történik ébredés után. Megkeresed a többieket. Persze, hogy érti. (Persze, hogy nem pontos az idézet.) Visszalapozok a könyvben, nevetek, generációs pivot pointok szakadnak fel, a borító meg valamiért csontot idéz, spermát meg vért, de negyed kettő van, ráadásul hétfő hajnal, ilyenkor a világ minden dolga csak a csont, a sperma vagy a vér családjába tar-tozhat. Az asztalon továbbra is ott áll a húsz olvasatlan.

Irodalmi houngan. Megszál nak mások, hogy az ujjai-don keresztül írjanak és az agyadat használják, aztán ki-csúsznak belőled, amikor meguntak, nem tudom, hogy 355

magamat kérdőjelezem-e meg ilyenkor jobban vagy a

haiti loákat, akik vértől csöpögő torokkal, póklábakkal,

tudatot kioltó frekvenciákkal fejezik ki majd nemtetszé-

süket, hogy hogyan merek velük egy lapon (egy napon)

említeni írókat. De mi van, ha van irodalmi loa mégis.

Megmondom, mi van. Akkor a magyar irodalmi elit tagjai

lehajtott fej el kevergetik majd meg a zománcedényben hevített vért a fekete tollal és festenek vevéket a fotóinkra, hogy keddre megszál om az agyát, az ágyjelenetet úgyis valami perverzebb fasz agyán keresztül akarom megírni, közben úgyis hal gathatok kalózzenét anélkül, hogy félnem kéne az Artisjustól, utána majd a Spájzba lemegyek és elmesélem két viceházmester között, hogy mi volt a hűtőjében. Irodalmi hounganok között élünk, a Kossuth-díj meg visszavonásig érvényes. Ez is Magyarország, ez is a huszonegyedik század.

003: KÍSÉRTET JÁRJA BE

Kísértet járja be Európát, a huszadik század kísérte-te, energiaitaltól, a világ minden pontján atombiztos jetlagtől, egyre hangosodó pornótól és kétségtelenül globalizálódó mindsettől duzzadó hajszára szövetke-zett e kísértet el en a Facebook összes tinédzsere, az augmented reality trendin félregombolt ingű fejlesztői, a magukat twitterinává unott tinilányok, akik fejüket, mel-leiket és intel igenciájukat egyszerre tudják elhordani a becsszópecséttel ( Tudom, hogy félreolvastad, én is többször. Megint.) el átott kínai LV-utánzatban meg az amerikai hadsereg.

A US Armyra az univerzum kétszer is felhívja egy napon belül a figyelmemet, már csak akkor lenne egyértelműbb, ha detroiti kommandóssal töretné vissza a térdemet, az első jelzésértéket egy elitképzésen súg-ják meg, miszerint a haderő vezérkarának jelentős része 356

PowerPoint prezentációk gyártásából tartja fent a ve-

zérkari Hummereket. A Hummerek a gyakorlati agymo-

sás remek iskolapéldányai (2012-ben a balatonszántó

mémesedés után ez is máshogy hat), ülj bele egybe és

egy másodperc alatt egyenlőségjelet húzol egy csomag

csipsz meg a homokozóban bogarat evő és szappanbu-

borékot kakáló gyerek között, ezt a laborban még a mai napig nem fejtettük vissza. A felvont szemöldök csak tovább emelkedik, amikor Wil iam Gibson is említ, fiktív félmosollyal dobja be új regényében a szomorú tényt: a huszonegyedik századi streetwearjének legnagyobb ihletője a huszadik századi katonai ruházat, az inspirá-

ció meg annyira jól sikerült, hogy az amerikai hadiruhá-

zatnak saját múltjának egészen tartós szel emeivel kell versenyeznie a szabadpiacon. Ami nekünk max annyi-ban csúcsosodik ki, hogy military boltban oldalzsebest venni olcsóbb, katonábbnak érezhetjük magunkat a já-

rókelőnél, ez a pszichológiai hurok, ami berántott gyakorlatilag mindenkit több évezrede és titokban, de ez adja a branding és a márkajelzések és márkateremtés gyakorlatiasan okkult alapját, a tervezőket és gyártókat tendereztető titkos katonai divatbemutatók nyilván továbbra is árnyékban maradnak.

Három év kihagyás után a cyberpunk pápája méltó mó-

don hajt fejet Chandler, Jack Bauer meg Kotler előtt egyszerre ( egyúttal megvan a nyelviezo újabb igazsá-

ga: r végű név férfi, a végű név nő): bekerül a képbe az amerikai hadiruházat ön-és köztudatformáló képe és az azt övező pszichológiai hadviselés; a titkos és eltit-kolt, antimarketing-módszerekkel működő secret brand és a Bridge-trilógia után újra megjelenik a minta-, információés mémfelderítő és –felismerő magatartás meg képesség. Ami korábban főszerkesztők, art directorok, Ráth-Véghek és polihisztorok sajátja volt, az most piackutatók, trendelemzők és unatkozó, darknetre maszturbáló mil iárdosok aranytojást tojója lett, korábban még 357

kísérleti drogok kel ettek ahhoz, hogy valaki lássa az

élet bukkanói által kiadott mintákat, mára elég az álmat-

lanság meg a Tumblr.

004: SZERETTÜK JAPÁNT, AMÍG VOLT

Online közvetítésben a végítélet előszele, ezt üvölti péntek reggeli ébresztőként a telefonba egy designer jóbarát, szerinte élőszereplős Akira van, a Sony meg a Nintendo pokolmenetben, úgyhogy vége a világnak. Hu-nyorgok, bedöntök egy fél doboz Rockstar Recoveryt, poszt-traumatikus fél óra kell az interneteken ahhoz, hogy ráébredjek: az Al-Jazeeránál újságírók, a CNN-nél meg majmok dolgoznak. A japán nukleáris szivárgással kapcsolatos, egymással legalább csúsztatásban, ha nem el entmondásban lévő híradások meg a katasztró-

fahelyzetek elsikálására bevetett akcióterv szerint zajlanak.

Kikristályosított, kockaformásított vizeletből építőipari alapanyagot gyártani lesz a new black, az újrahasznosítás meg a new 50% grey, ahhoz pedig csaknem 20

évig kel ett torkoztatni a mélypszichét, hogy megint hozzászokjon a rombadőlt Japán képéhez, be is sikerült kuangtizenegy ezni annyira a végórákat, hogy nyilván szorítasz a japán haveroknak, küldenél nekik lelkitámogatást meg kontentet a malacperselyből, de nem is azt nézed, hogy szegényjapánnalmileszmost, hanem azt figyeled, hogy mi lesz két logikai ugrással később, milyen felvásárlásroham után ugrik meg a kő-

olajár, mikor csuklik egyet a Nikkei és hogyan szeparálja magát a szigetország a világ többi részétől.

Hónapokkal korábban pusztulásról írtam még, a japán világháborús traumáról meg arról, hogy mennyire a ciklus természetes része a pusztulás, ezt nyilván könnyen 358

ujjperceztem le, most a helyzet csak annyit változott, hogy végignéztem, ahogy a cunamihul ám a smirglipapír egyszerűségével végigmegy a szárazföldön és lenul áz mindent. Ismerhetitek a viccet. Hova ül le a kétszáz ki-lós goril a? Ahova akar. Mit csinál a természet, ha egyszer elindul az útjára? Amit éppen akkor és ott jónak lát. Mi meg a cyberpunk meg a biopunk közben meg után nyilván átmegyünk majd ökopunkba és himnuszo-kat fogunk zengeni önnön dícséretünkre, hogy meg-zabolázzuk a cunamit, megál jt parancsolunk a mon-szunnak és semmissé tesszük a földrengést. Ami egy testközeli al egóriával élve egyenértékű azzal, hogy be-dugaszolunk magunkon kloákát, ánuszt és húgycsövet nemkívánttörlendő, bedobunk egy kiló széntablettát és utána elmegyünk disznóvágásra díszvendégnek. (Aztán nyilván a Blikk írja majd meg, hogy Eldugította magát, meghalt: bizarr szexuális játék? ) Ha kellően előretekerem az órát, akkor a camus-i kö-

zöny szintjére is el tudok jutni, végülis túl sokáig úsztam az internetek hul ámjain (mit tudok eljutni, onnan kell visszaküzdenem magam a napi négy kávéval). Ma szűnt meg Japán. Vagy talán múlt héten, nem is tudom pontosan. A Wired megírta: „Japán eltűnt az óceánban. Tibet után újabb nemzet. Tisztelet. Szeppuku, ha nem lennénk európaiak. Vagy amerikaiak. Részvét.” Ebből nem derül ki. Talán mégiscsak múlt héten. Földrengés, Csernobilt megközelítő nukleáris gyász, cunami. Tömegsír. Innen szép győzni. Annyira jön csőstül, hogy hátradőlök, megvárom, amíg vége lesz. A nekrológ után végleg rendező-

dik az ügy, és mindennek valahogy hivatalosabb lesz a színezete.

Snitt. Az abc. net before-after képeit nézem meg azokat a videókat, ahol visz mindent a víz, aminek a mélyében nem PSP-t akarsz magaddal vinni az ismeretlenbe, hanem svájcibicskát meg üreges nyelű tábori kést irány-359

tűvel és rejtett doboz gyufával és megértem azt, amikor Razor azt mondja nekem, hogy a 100 Thing Chal enge egy jó ötlet, csak száz dolgod lehet összesen, annyira kell minimalizálnod az életteredben lévő dolgokat. Nem ezer könyv, nem rengeteg felesleges kacat. Csak az, amire tényleg, tényleg szükséged van. Egy éve oldalra dőlt egy merevlemezem, elszállt nyolc év a magánéletemből, fényképekkel, videókkal, munkákkal. Ilyenkor vál at vonsz. Képzeld el. Egy unalmas, akármilyen-bármilyen napon jön egy földrengés és letarolja mindene-det. Nem tudsz mást csinálni a kezdeti sokk után, vál at tudsz csak vonni. Aztán továbbmenni, ha az életösztön adja még. És milyen az, amikor egy egész nemzet fog vál atvonni? Az most jön. Nem tudnak mást csinálni. Ha mindenki egyszerre vonja meg, még vissza is bil enhet a forgástengely a helyére. Vagy nem. Megint keresztút-nál vagyunk, a szokásos épület tetején. Figyelünk. És várunk.

005: MIMÉZIS

Unatkozom, úgyhogy játszok. Erőteljesen módosított szövegfájlokat injektálok az agyamba és hagyom, hogy megdugják. Aztán megszületik. Valami. Versenyezte-tett, taglineokkal, stilisztikai htmltagekkel szinkópázott kényszerfrancia.

2012, autóbaleset. A skingraft négyzetcentimétere két havi fűtésszámla, egy alacsonykategóriás éppen-külvá-

rosi ukrán kurva negyedórás NFje. A fele arcod (vagy hát a hiánya) viszont megkövetelné. A Google Bodyn és a Wikipédián sose töltöttél még ennyi időt, hogy ki-számold, parókával mennyi bőrt takaríthatnál meg magadnak. A kórház csendespihenői közben azon gon-dolkozol, mikor dob téged a nőd. Ha még nem dobott.

Mikor látod meg szex közben a félelmet, az idegenke-360

dést és/vagy az undort az arcán. Hogy hogyan nem fog tudni elmenni. Az arcod miatt. Vagy mikortól nem fog tudni elmenni. Mennyibe kerül egy teljes arcos velen-cei maszk. Vagy csak félarcos. Vagy legyen tükörből.

Elvégre ember legyen a talpán, akit nem kerget kognitív disszonanciába egy olyan felezett tükörmaszk, amiben valaki magát látja veled összepárosítva. Vagy dobod a nődet és keresel magadnak mást. Valami igénytelenebb párkeresőn. Tükörmaszkos fotóval. Hazudhatod majd, hogy csak azért, hogy nehezebben ismerjenek fel a barátaid. Aztán persze kiderülne, hogy nem, egyszer úgy-is kiderül. Mekkora aligvárt kudarcélmény, leveszed a maszkod és az új lány akkor fordul el tőled. És mekkora önértékelési spirál, ha akkor indul be rád. Nem mondtam, melyik irányba tart a spirál. A technológia kiemelte a problémákban az emberi tényezőt. Az emberek nem látják. Ha látják, nem értik. Ha értik, nem tudják kezelni.

Innen szép győzni.

Ha a világ kerítésének tetejéről köpőcsövezve teljesítem a kikényszerített istenkomplexust, meg tudom tartani a prioritást? Tudom, kik azok, akik igazából számítanak?

Meg tudom látni az igazi lényeget a napi több órás fal előtt ülésben? Remek képzavar és asszociáció egyben a Facebook wal ja: szó szerint szatori történik, a buddhizmus megvilágosodási mechanizmusa, amikor rájössz a világ igazi értelmére és lényegére. Hosszú évekig történik a falnézés. Egy barlangban. Vagy legalábbis külső behatásoktól mentesen. Körülötted bármi lehet. A kollektív magány és a foreveralone segít még ebben is.

Facebook 2004 óta van. A szatorihoz ezek szerint nyolc évnél több kel .

361

006: ÉS FELSÍR A TUKÁN

Amíg neondarvak siklanak a város felett, nincsen okunk aggodalomra. Piros-szürke rockmandalával díszített, kecskébe oltott fényciklivel járom a várost, tiszteletteljes távolságból figyelem a darvakat egy TAC-50 MacMil an katonai sniper hideg fényű távcsövén keresztül, a volt főnökeim nevét mantrázom, mindegyikük neve egy fekete csontgolyó a bal csuklómon a pil anat hevében, mindegyik csontgolyó egy indok, hogy miért ne végez-zek velük két kilométer távolból egy mutatóujjal, finger of death fu. Sokáig tart a mantra, dolgos éveim voltak.

(Új imafüzért kell venni lassan. Tényleg lassan. Hogyan tudnál gyorsan venni egy imafüzért, impromptu, a pillanat hevében?) A darvak otromba brown-mozgással, komikusan hul anak alá, egy pil anatra mindent elönt az albumin semmivel sem összekeverhető szaga, talán csak a frissen mosott, meggyalázandó ágyneműével és az olcsó papírzsebkendőével keverem. Neonváros képzelt síkjain mozgok, négydé figuraként egy háromdé világban, mindig jól levetülök, de megfogni igazából nem tudsz soha, a laptopra egy éjszakai rohanóihlet hevében felragasztott vevék pedig működnek, az agyam baszás közben csúszik ki engedelmesen a tokjából, hogy egyszerre hárman szál janak meg és nézzék a szemeim mö-

gött az ágyon kéjesen elnyúló testet. Látni akarjuk, hogyan dugod meg, ha már nem vártál minket semmivel.

Nyilván nem erre számítottam. Mit szart erre a hónapra az inkompetencia tukán?

362

007: DRINKING THE PISS OF OUR FRIENDS, EATING

THE ASHES OF OUR ENEMIES

silent fucking silhouettes. silhouettes silently fucking. Össz-komfortos tundra a világ tetején, LEDprizmákkal megkö-

pött kártyavárfalakkal, néha felébredek, ha egyedül és körbe kell néznem, hogy tudjam, rossz helyen vagyok, mielőtt visszaaludnék, a kártyák zöld árnyékában figyelem az árnyékomat, de nem változik, nem nő, nem sokszorozódik, ez így unalmas, ez még az utolsó, amire gondolok, mielőtt a tudatom aknafalak között pattogó fémsikolyokba bomlik le és porolja le magát a másik oldalon, szép, val atáshoz használt tükörüveg fedi azt az egészet, alig hozok vissza valamit belőle, néha megmarad valamelyikőtök arca, írok neki olyankor, álmodtam veled, ez legalább olyan rossz poke, mint a terhesvagyok SMS, de legalább garantálom, hogy azok nem fognak velem beszélni, akikkel álmodom.

Reverzmágnes, hűtőn csorog.

Szanálok. Ahogy egy szamurájelegenciával oldalradőlt, nyolc évnyi magánéletemet halk csattanással magávalvivő HDDre (mit magával, a kibaszott Bermu-dákra, oda) kimentem és ittam egyet, nyugtázva köztük és köztem feszes biccentéssel, hogy szopjatok le, úgy emésztette fel az entrópia az aktív huszas évek jegyze-teit, könyveit, lemezeit, a konzumerista negatív négyzet-gyök alatt képzett pina határozott flapflap pal záródott búsra három teli konténer után, pedig valahol van egy univerzum, ahol a 2600akkal bélelt bal felső fiókban még megvolt a komplett zárnyitó szett. A feedeket egymás után ütöm ki, a legtöbbje értéktelen, hazug vagy még túl korai, ha valaki szembejön sparktól tág mangakerek szemekkel, hogy hal ottad-e, akkor nem lepődöm meg, miért tenném, a fejemben lebontott Midnighter-gráf már rég annyira unott, hogy azt nézi, lehet-e Moebius-szalagra úgy maszturbálni, hogy utána törtdimenziója legyen. Az ananász a titka.

363

A gráf előnye ( hátránya), hogy egyszerre él benne az összes lehetőség, karnyújtáson természetesen távol, akarok egy olyan születésnapi ajándékot, hogy mu-tathassak egy középső ujjat a Földnek, mielőtt becsapódnék a Marsba, Minecraftoznék utána a kellően invizibul szabadkőművesekkel. Sötéten habzó traumaebek, gyorsriposztos automata írás, szevasztok.

Rég nem látott kurvák a hátam közepén, jó öt éve nem írtam már így vagy több is volt talán, ablakba kirakott webcampislantásokból és az így elkapott fénypász-mákból számoltam még ki a világ igazmondását kellően remegő vasárnap estéken. Azt hiszem, meg is fogalmaztam hangban mindezt, a tehetségtelen, rejtett szö-

gekben forgatott háromszögekkel terhelt okkulthipszter witch house túl erőtlen mindehhez, az űrgárdistákra komponált hardcore túl statikus, a darkbient túl morajló, a black metal túl szétszórt.

A csend azonban örök.

Sikoltok.

És senki sem hal ja.

( Vákuumban ez azért annyira nem meglepő. ) 364

008: RÉSZLET EGY HÁBORÚS NAPLÓBÓL, 2011

Ha ezt olvasod, akkor mindketten megnyugodhatunk: az Első Információs Világháború (mások szerint a Harmadik Világháború) nem volt több interdiszciplináris kokettálásnál, a széljegyzetben nyilván mindenkinek hét generációig visszamenőleg a kurva anyját, de a nap vé-

gére minden összeál : a történelemből, úgy tűnik, pont sikerült annyit megértenie az emberi fajnak, hogy egy igazi, nemzetek közti háború senkinek sem hiányzik. ( Itt a médiafelelős szabadkőműves ki szeli a nevemet a potenciális jelöltek közül, mi így szerettünk, 2011!) Az ágy mel é csúsztatott, urbánrejtőmintásra koptatott futártáskában ott az okkult mintákkal díszített laptop, kábelek, egy majdnem teljes üvegnyi Cajohn’s Mongoose, hanyagul összeválogatott nootropikumok, válogatott mentőfelszerelések. Bankkártya, fogkefe. A tizenöt éves szlogen már rég nem működik. Nem fognak kel eni. Ha menekülni kel , már régesrég mindegy.

A Wikirebels dokumentumfilm ötvensok perce kel emetlen igazságokkal lett teletömve: a Wikileaks hiába tárja fel az igazságot, a politikai ál óháborúba egymás után fáradnak bele a megfélemlített, eredményéhes aktivisták, akik igazából csak egy meleg levesre meg a figyelemelterelő kósza szexre várnak. A Ragacs, az emberiség kollektív lustasága és kényeleméhsége tartja össze a világot. És ami ennél rosszabb: ezt még taní-

tom is. A diákok szomorú arccal néznek ilyenkor: a Ragacs nyomja le (és le) az igazság utáni motollaharcot, a Wikileaks lányszöktetett anyagai meg sokunknál még rá is tesznek egy lapáttal. Bontanám a kórházat, de be-kúszott a képbe húsz sebesült civil, kutya, terhes nő és gyerek. Küldjem azért azt a föld-föld rakétát? Küldjed.

És küldik. Az emberi élet a családod meg a Facebook-barátaid Schwarzschild-rádiuszán kívül tényleg csak pár pontot ér.

365

Julian Assange, az újkor Spider Jerusalemje is kénytelen-kel etlen bebiztosította magát, amikor közölte: vélhetően AES256-tal titkosított adatbázist szórt körbe a világ torrentsitejain, 1.4 giga vegytiszta, toxikus adat az insurance.aes256. Ha valami történik vele, a Wikileaks érintettjei a jelszót is körbeküldik, utána meg jöhet az özönvíz meg Jerikó harsonái. Vál at vonok. Amióta az utcai szamurájoknak kitalált kínai idegsebészetre járok, napokra kikapcsol az agyam, amikor visszacsatlakozok az életbe, már beszállt az amerikai csontsivár politikai elit mel é a 4chan, az infrastruktúra egyes pontjait véletlenszerűen sütik ki, de a hordeje pont van annyira nagy, hogy ha a nemnevezemmeg telekomcég vonalai behal-nak, egymásranézünk és bólintunk, hogy az Anon lőtte ki ugye. Aztán kényszeredetten nevetünk. Pedig kilő-

hették volna. Akár még okuk is lehetett volna rá. Majd a

’leaks megírja pár héttel később, hogy miért. Emlékeztek az egyhetes forradalmakra? Egynapos háborúkra redukáltuk magunkat.

Ugyanis azok átviszik az ingerküszöböt. A többi már nem kel . A Ragacs ugyanis remekül összetart mindent, ez a dolga. Még van elektromosság, gáz és víz is, amíg az alapkomfort megvan, civilizáltak maradunk, valami perverzül átszoktatott szamurájkódex lesz ez, hogy két lábbal tartjuk el magunktól az entrópiát addig, amíg le tudunk tusolni. Majd ha nem fogunk tudni, egymás gye-rekeit harapjuk ki a babakocsiból, a dronekamerák majd rögzíthetik. Valóságshowknak. Nézettségért.

És van egy évünk. Vagy már csak hónapjaink. Ha az se jön be, akkor Loki kacaghat majd egyet, újra sikerült bepuncsolni egyet a már így is magzatpózban szűkölő

kollektív öntudatnak: Nostradamusnak se jött be, a keresztényeknek se jött be, meg az indiánoknak se, akár-mennyit fújták a pánsípjukat, tényleg csak a Titanic süly-lyedt el tőle. És akkor majd újra megkérdezhetjük, hogy 366

ennek az egésznek mi értelme van, ott a fóliánkon a le-járati idő, egészen sokat haraptunk magunkba az elmúlt századokban, mégsem történt semmi. Akkor vehetjük majd elő a koleszosok évtizedes tapasztalatát a szerinted romlott, szerintem még egészen ehető ételekről, az az igazán szép do it yourself biopunk. A kolesztudor meg majd azt mondja rá két slukk között: ez még évekig elál . Csak ragadjon fel a függönyre.

009: A HOLTAKAT MINT NÓGRÁDIROPIT

2k11, az áldozat még felnéz, mielőtt meghúznák a ra-vaszt. Csontrepesz és agybal aszt. Az amerikai filmipar saját haláltusájából gyártott kreatív vákuumbombát, nagyvad, úgyhogy sokáig haldoklik, véres mémet köp a fiatalok elé. Skyline, Battle: Los Angeles, V: minden filmben kolonizáló rovarok vagy hüllők chucknorriszolják lapra az emberiséget, az Ál amok ilyenkor kvázi a saját népirtásukat filmesítik meg. Az iróniánál azért persze több is van az egészben.

A szürke-tronkék-zöld idegenek persze mindig olyan űrhajóval jönnek, mintha vasárnapi díszebédre kel ett volna kidíszíteni a szakadt üzbég vontatókat és szájbael enzik a guruló-beszélő-protézisbe zárt Hawking álmát arról, hogy az idegen civilizációk intel igensek lennének. Nyilván semmi bajunk nincs a kontinenssel, ahonnan a popkultúra, a jóféle grunge meg a szilikonlányok jönnek, de nem tudsz a második városromboló jelenet után másra gondolni, csak arra, hogy pont olyan az egész, mintha Hil ary Clinton agyából pattant volna ki: ők a világ rossz lakótársai, akik mindent levernek meg összetörnek, az-tán egy vál rántással pótolják az egész romhalmazt a saját cuccukkal. Galaxistávolságból mondjuk nehezebb interfaceket összehangolni, ezért kell emberben keltetni a savköpő alieneket meg vil ódzó csápokat ragasztani 367

mindenkire, aki már látta Pamela Andersont anyaszült meztelenül. A lényeg persze megmarad: a legjobb idegen a halott idegen, itt meg a kolonizáló öntudat visz-szafordul az öniróniából és ha így nézem, az amerikai ufóscifi már születésétől kezdve a legvérgőzösebb humánnacionalista propagandairodalom. (Tudom, hogy kétszer egymás után nyolc szótag, én is aggódom érte-tek. De ez volt a beugró, amikor ez még mangalányos magazinba íródott. Itt a sokadik oldal környékén már formára kopott a látóideged, meg az agyad.) A sci-fi, Pitagórásszal egyenértékű tételt ismétlünk, sosem a jövőt jósolja, hanem a jelenből extrapolál, a sikeres jóslás csak íróvesei mel éktermék. A tömegpusztító fegyverekkel levezényelt gyors filmes ütésváltás ilyen háttérmagyarázattal egyértelmű: ha egy motozással megsrófolt nyolcórás repülőút után olyan ingerült tud lenni az ember, hogy a taxisofőrt is nyélreál ítja, akkor az milyen lehet, amikor egy fél galaxist átutazol (nem vagy japán szörny, úgyhogy farkad sincs, hogy könnyíthess magadon), kerülgeted a Föld körül az istenverte szeméthalmot, hogy leparkolhass, erre szembenézel egy hadosztálynyi katonával, ahol mindenki Jack és olyan érzelmi skálán ing, mint Steven Seagal. Őszintén? Én is odabasznék nekik. Kétszer. ( Főként a kiszuperált műhol-dakból meg az egyéb pazarságokból összedobott szeméthalom miatt, de erről majd később.) Úgyhogy az idegenekre egészen nehéz nem a társadalmi probléma visszhangjaként nézni, az meg extra, hogy az idegen civilizációk küldöttjei mindig humanoidok ( vélhetően, hogy lehessen betörhető arcuk, Spider Jerusalem is ezért szomorú, ha a rózsaszín ködkommu-na lebegő fogletjeivel találkozik), éppen ezért semmi idegen nincsen bennük az égvilágon, de karakterlimit miatt nem indítjuk be a tudományos-fringe-okkult hármast, hogy igazából miért is ostobaság végtaggal elképzelni 368

egy élőlényt, ha egy olyan helyről jön, ahol nincs szükség kézre vagy mozgásra. Aki Invisiblest, Authorityt vagy Newuniversalt olvas, már elkönyvelte magában, hogy különböző vibrációs szinteken létezhetünk és at-tól még létezhetünk, hogy más nem lát minket. Aki itt okos, már az erdős-tapsos zen kóant ismételgeti, annak most jár egy csattanós highfive. Antropológiai extra kör, hogy miért hüllőkkel vagy rovarokkal rokonítjuk az idegen élőlényeket, még extrább, hogy tényleg ezek-e a legrémisztőbb élőlények a földkerekségen, a khtonikus vonatkozásokat majd mindenki levonhatja magának, az oltár előtt találkozunk.

A halott idegeneket meg úgy számoljuk majd össze, mint a nógrádiropit meg amikor leharapjuk a pomber fe-jét és lefotózzuk, világi derűvel, ugyanis a világ összes forgatókönyvírója egyszer nem volt képes leírni, hogy a karma, a val ás vagy az akármilyen nagy egyetemes törvény szeretné az idegeneket is (talán a Green Lantern elhozta ezt nekünk 2011ben, de ott meg a sárgák lettek a gonoszok, zavaró asszociáció). Robert Anton Wilson vagy David Icke csöndben megjegyezné, hogy az atlan-tiszi gyíkemberek vannak az összeesküvés mögött, az IO9 már azt spekulálja, hogy a Wikileaks UFO-anyagai az Antarktisz-közeli, Mexikót nyaldosó vízalatti bázisról fecsegnek, Mulder szerint közöttünk vannak, én csak annyit kérdeznék, hogy ugye van olyan jó mel ük, mint az átlag asari lányoknak.

010: MAJDNEM LETT MÉG EGY MÁTRIX

Aki nem az egyiptomi zavargásokra figyelt, annak feltűnhetett, hogy saccra 36 óráig egy olyan alternatív univerzumba kerültünk, ahol Keanu Reeves tényleg bejelentette, hogy lesz még két folytatása a Mátrixnak, amelyben Neo visszatér és a Wachowski-fivérek megint 369

bevetnek egy filmtrükköt, ami legalább annyira elterjed majd, mint a bul et-time és ha nagyon unatkozunk, akkor van gömbrágóban meg hideg-meleg testfolyadékkal is terjeszthető változat. Aztán Mubarak lemondott, a Mátrix-folytatásról meg kiderült, hogy rajongói kacsa.

Egy scifirajongó számára ez körülbelül olyan, mint amikor Nietzsche bejelentette, hogy Isten halott és hirtelen mindenki szó szerint vette, hogy tényleg meghalt, aki pedig emlékszik arra a Bill Cosby-humoreszkre, ami arról szól, hogy az amerikai kormány titkos rendeletben adta ki, hogy minden amerikai kisvárosban kel , hogy legyen egy fizetett kommunista, akinek az ablakait meg lehet dobálni kővel meg el lehet gáncsolni a gyerekét az iskolaudvaron, az most kösse be az egész történetet ide és csúsztassa el helyben-időben egy kicsit, mert egész szépen passzol ide.

Van még egy viccem és szintén nem az enyém. Azt mondja Dylan Moran, a világegyetem egyik legpikírtebb standup humoristája, hogy óvakodjunk azoktól a köny-vektől, amik elárulják nekünk a titkot, a sok közül azt, hogy tíz lépésből hogyan valósítsuk meg potenciálun-kat. Nem azért, mintha ezek a könyvek valójában mű-

ködnének, hanem azért, mert lehet, hogy számunkra is kiderül a kel emetlen igazság: a legtöbb dolog, amire vihetjük az életben, az az, hogy képesek vagyunk TÖBB

chipset enni. Senki sem szeretne szembesülni ezzel, jobb a boldog tudatlanság. A Mátrix felszabadítása meg rendszerből-kicsúsztatása hasonló, ezt már Cypher is pedzegeti a film aranymetszésében elhelyezett Júdás-jelenetben, amit viszont inkább ide akarok kötni, az az, hogy inkább a Bhagavad Gitát kéne háromszor átrágni, a hinduizmus ugyanis egész régóta frankón lerakta az egész használati utasítást a szent iratokban. A világ nem az, amit látsz, a világ az, amit elképzelsz, az igazi világ nyilvánvalóan teljesen más.

370

Az instant wikipédiás val ásképzésből ugyanez lejön, dobd hozzá a Dark City-t meg a The Thirteenth Floor-t, kvantummechanikát, a tudományos alaposságú kvantummechanikából képzett, nagyon más alapokon nyug-vó, sokak szerint támadható kvantumpszichológiát, a New Age sámánizmust, utána meg a kitágult globalizá-

ciót, miszerint minden mindenhol megvalósult, azaz ha valami érdekel, biztos, hogy több tucat ember érdeklődik iránta, úgyhogy akár csinálhattok egy kommunát is és meghalhattok úgy hatvan év múlva, hogy megcsináltátok a saját valóságotokat és soha, senki nem szólhat bele, hogy nem úgy van. (Gyors árukapcsolás: ha nem láttad volna Nic Balthazar 2007-es filmjét, a Ben X-et, nézd meg, zokogni fogsz rajta, ilyen az, kívülről valaki roppantul el-törtnek, esendőnek és betegnek tűnik, belülről meg van egy gyönyörű és működőképes világa, dehogy cseréli le a kettőt, miért cserélné. A film zárójelenete az elmúlt évek egyik legjobb és legnagyobb katarzist adó zárása.) A világ persze úgy szép meg színes, hogy mindent mindenféleképpen lehet nézni meg értelmezni és igazából minden összeáll valahogy. A virtuális valóság is ilyen, láttam embert napi tizenkét órán át World of Warcraftozni, Lineagezni, akármizni, igazából azt a boldogságot elvenni tőle ha el is lehet, sem biztos, hogy érdemes. És még akkor is, ha meg lennék győződve ar-ról, hogy a világ tényleg nem úgy néz ki, mint ahogyan mondjátok, hanem máshogyan van, semmi értelme nincsen meggyőzni titeket róla. És ez igazából így is van jól.

Mindezt pedig igazából azért mondom, hogy csináljátok meg a saját Mátrix fanfilmeteket, írjátok meg a fanficet, gyártsatok YouTube-replyokat, támogassátok a fanfilm-készítőket, mert Wachowskiék nagyon okosan szúrták torkon az egész trilógiát és bármilyen folytatás érezhetően langyos, érezhetően szürke és érezhetően semmit-mondó lenne, az pedig minden más sorozatnál működne, egy ennyire koncepción alapuló ötletnél azonban, 371

igen, tudom, hogy az utolsó két film is már hul agyalázás volt, nem. Csináljátok meg a saját Mátrixotokat. Mondok egy ötletet a haladóknak is: vegyétek meg az Invisiblest és nézzétek meg, hol áll össze a történet, hol tér el a forgatókönyvtől és hol írnak a maja világvégéről. Mert írnak. Ott van minden, semmi sem dől össze igazán. És ugyanúgy merek zárni, ahogy a sorozat is.

Our sentence is up.

011: HARMADIK SOR, TINNITUSZ

Lekerekített szélű slimtokos TDK-kazettáról üzente azt először Bill Leeb, hogy elfogyott a regimentje lázadni csak kapucnis pólóban, hevederes nadrágban és legalább három, feketepiacról beszerzett implanttal lehet.

Miközben az egész világ a hátad mögött leselkedik az ut-casarok mögül és jó kelet-európai szokás szerint Svájc-ba vagy legalábbis Ukrajnába akarják vinni a még használható szerveidet. Én pedig ott helyben elhittem, amit a kávébarna Grundig magnó mondott, az utolsó taktusig.

A ZYX Music egyre egyszerűsödő technoválogatásai, a csak hírből ismert World Wide Web és a rongyosra olvasott Neurománc után a cyberpunk a tizenhetedik ősz során végre testet öltött, olyat, amit időről időre ki-szűrtünk a 120 Minutes interjúiból és a másolt VHS-ek videoklipjeiből, örök memento is lett a Gunhedből és a headsetes-pisztolyos gyárudvari jelenetből.

Tizenkét évvel később életemben harmadjára ál ok meg a PeCsában ( örök emlék a biztonsági, aki meggyőz ar-ról, hogy a táskámban elrakott számos kulcs, tű, hegy és karcolóeszköz közül csak a műanyag toll az egyetlen, amit nem vihetek be, mert azzal annyira torkon lehet szúrni bárkit), szóval körülöttem jó ötszázan, mel ettem lázas emberi gyalogkakukk cosplayként fotóz és kiabál 372

felváltva egy kopasz, szakál as, fehéringes srác, azt vi-sítja a haverjának, hogy ez a cyberpunk, de ez tényleg az, tudod, cyber, mutat, punk, mutat, a színpadon ott.

A vontatózsilipbe szánt ambient, a Chatsubo hal ás-küszöbre tornázott bárzenéje, a végtelen tinédzserkori zonerunok ütemei – crossoverbe és electro-rockba forgatva nul ázzák le a hal ásomat a harmadik sorban, legközelebb megfogadom az általános tanácsot és tényleg beszerzek valami custom-made UV-szenzitív dugaszt.

A Havaria-szintű lipcsei botrány óta több mint óvatosan nyúlok a FLA anyagaihoz és a legtöbbjében sikerült csalódni is, talán csak a semmi újat mondó dalszövegektől ment el a kedvem vagy attól, hogy a Mil ennium óta rá-

gyógyult egy hangzásvilágra a csapat és nem képesek feljönni onnan. Harmadik sor, tinnitus.

Aztán elindul a Bio-Mechanic és lefolyik a padlóba a lá-

baimon keresztül jó tíz évnyi hitetlenség és keserűség, Bill Leeb pedig megint az az ember, aki katonai gyakorlóban guggol a sarokban és unott arccal magyarázza a Caustic Grip kapcsán, hogy a totalitariánus rendszerek-nek halniuk kel , bár most erősen szőke és lehet, hogy csak én látom fáradtnak, idősnek és betegnek, ahogy a versszakvégeket csuklóforgatva rázza bele a levegőbe, neki az el ennek és ahogy azt hal om Interzóna Tamástól, hogy most megint van lehetőség összefogni és megtörte valami a hazai hajszálvékony és ugyanakkor acélkemény felületi feszültséget, elhiszem. Ugyan-

úgy, ahogy elhittem mindent a Leaether Stripnek és a Mental o & the Fixernek is az azóta mesésen értékessé vált kilencven perces kazettán, hogy van miért szembeszál ni az árral, a tömeggel és a mozdulatlanságba meredt testekkel. Aznap este, azt hiszem, kicsit vissza-kaptam a gyerekkorom.

Ugyanakkor kevésbé hal ok.

Van ez így.

373

012: FERÁL

Öthétöt a haiku rendszáma, nem tudsz bármit öthétötben megfogalmazni, nem vagy elég művelt.

Vagy nem vagy ázsiai. Vagy jó. Az interneteken a jó csak az ázsiai szinonímája, ha ez kultúrrasszizmus, igen, ezt csinálja veled az internet. Minden japán gyerek mechapilóta, titkoskrisztus, etikettmegatankönyv, beszélőerényöv, frusztrációjátszóház és minisatriani, meg persze parkourozás közben rakja öt másodperc alatt a nyolcszornyolcas rubikkockát. Bal lábfej el. Szó-

val, öthétöt. Tizenhét szótagban megfogalmazni bármit az szel emi spliff az űrbe, nem csak azért, mert már a Twitter 140 betűjével is gond volt, hanem a 4chan/9gag/

sokadikmémgyár rászülte a routerre az internet éjnyelvét, FUUUUUU van meg omnomnom, problem?, bukkit, O RLY?, true story, WTF, FAIL, heart, fuckyea, forever alone, sadkeanu, y u no, trololo, bármilyen helyzetre, kérdésre és témaindításra megvan az elővehető turis-takártyád. A fusrodah meg az internetek fokhagymája.

Mindent eltüntet. Töredezett, több kontinensen átívelő

szlenggel pókerezünk, naponta tanítjuk egymást újabb szavakra. Lekka, tingal, ferál, telehá, kirfel. A Tokaj rendőrőrsön eljárás indult ismeretlen tettes el en kétes ferálás vádjával, az ismeretlen december hatodikán az éj eli órákban Tarcal és Prügy közötti tanyán a mellék-

épületben lévő sertések közül egy kb 80 kg-os példányt leütött és megpróbálta azt ferálni, de cselekményében a tanya felügyeletével megbízott tingal megzavarta, így az midferál elmenekült. Új szavakkal játszunk. Sosem ébredünk fel korábban, hogy a régieket ismételgessük, beljebb égessük, biztosítsuk magunkat a jelentésükről.

A szavainknak nincs értelme. A mondatoknak még kevésbé. Ami meg a hangalakot il eti, az egy jó szó. Maláj hangzása van. Vagy eszkimó. Hangalaksaláta. Trópusi hangalak. Jól van. Visszük. Kétes hangalak vádjával.

374

013: UNMANTRA

Időszámításunk előtt sokezer. Vagy soktízezer.

Mittudomén. A meditáció az elme képzésének vagy a tudatál apot változtatásának gyakorlata, belső elmélyü-

lés. 1969. Megszületik az internet. 2003. Megjelennek a böngészőkben a tabok. Fülek, ha magyarul. A meditáció közben imafüzért morzsolgatsz, egy mantra egy elmoz-dított darab, mutatóujj szigorúan kihagyva, elmormo-lod a szöveget, rezonálsz a lényegre. Újkori meditáció.

Egy mantra egy megkattintott tab, kizáróan csak mutatóujjal, balról jobbra. Facebook. Valami dokumentum, hogy a hátad mögött lapuló spicli vagy a főnök lássa a sorrenden: magánemberséged után rögtön a céges érdek a fontos. Gmail. Twitter (félóránként nézed, addig összegyűlik sok új, ha a hátad mögött valaki látja az egyre növekvő számokat, biztos benne, hogy dolgo-zol és nem mantrázol, ez az egyetlen fül, amit kihagy-hatsz, ha figyelnek). A negyedik közösségi oldal, ahol félrelépsz (ezt egy incognito ablak második füleként is megnyithatod, ha nem akarsz szembesülni vele, felesleges, mások a céges rendszergazda gépén figyelik, hogy milyen MILFek képeit nézegeted). Legalább hat megnyi-tott poszt a Facebookról. Ebből kettő 9gag. Kettőn pina van. Annyira, hogy hármon. Cannot be unseen. A régi utak szerint magyarázva látszatra, lustaságra és kéj-vágyra meditálnak a nyugati világ irodai dolgozói. Nézz körbe. Egészen jó munkát végeztek. (Ez egy hosszú demotivator kép volt. Szövegben.) 014: PITYPANG

Nincs internet. Internetek vannak. Buborékok vannak.

Időleges autonóm zónák vannak, információvödrök és

-tengerek vannak, preferenciaszemüvegek, zsáner-kontaktlencsék, unalomszűrők vannak. Alefek vannak, 375

interzónák vannak, mátrixok és szubmátrixok vannak, info-és nooszférák, hálózatok, rácsok, kiterjedések, darknetek, kalózhálók, fehér-, fekete és szürke hálózatok vannak. Nincs internet. Internetek vannak. És ahogy Barrett Lyon leképezte, az internetek úgy néznek ki, mint egy pitypang.

Mindenki ráfúj egyszer a képre, amikor azt hiszi, nem látják.

015: A NAGY HULLÁM KANAGAVÁNÁL

Evolúciós pezsgőtabletta lett a mai zenekultúrából, olyan, mint az algák, a H1N1, a kékfoltos zebrasügér meg az afrodiziákum stacken huszonnégyórázó kezdő

swinger: rengeteget kúr és legalább annyira gyorsan mutálódik. A major lemezkiadók a zenei rasszizmus tizenkét apostolában mérik a lemezeladások kategóriáit ( alternatív, country, filmzene, jazz, keresztény/gospel, klasszikus, latin, metál, new age, rap/hip-hop, R&B, rock), tudod, régen nem volt más, tudom, a bluest is ki-felejtettem, ha meg olyanom van, a tizenkét monozsáner bármelyik alá besorolhatom Buddie Guyt meg Stevie Ray Vaughant. (Attól még jobban eltekintenék, hogy az amerikai majorkiadók zsáner szerinti eladási listáiban miért nem szerepel pop, folk, blues, dance, diszkó, funk, reggae vagy a kilencvenes évektől combosodó elektronika.) Monozsáneristának lenni biztonságos kulturá-

lis kompromisszum a latin előjátéktól a metálkísérte vetkőzőrúdbakapaszkodós-kokainonseggbekúrásig: Piroska sose téved le az útról, amit meg az albumle-töltéssel megspórolsz, ráköltöd a koncertbelépőre és kimondhatsz olyan blazírt mondatokat, hogy szeretem a riffelő fendert, de amikor Kerry King riffel, hallod, 376

szégyen, de megmered a faszom. Ami nem szégyen.

Mindannyiunknak megmered.

A kilencvenes évek elektronikahul áma meg az emberi elme kényszeres rendszerezése ( és annak legkény-szeresebb példája, a zenei újságíró) aztán rátojta a gramofonra a szubzsánereket, a szub-szubzsánereket meg a mikrozsánereket, ha akarom, egyre csökkenő

egyetemes-tizedes-osztályozásról beszélünk, ha nem, mindegyik ugyanaz, mindenki a saját pattanását akarja ráklónozni a zenekultúra öröktinédzser arcára.

Mára a zene egy időtlen metaleves, időről időre és egyszerre különböző variációkban összeál ó kaleidoszkóp.

A monozsánerekben utazó idősebb generációk még tudták szeparálni, hogy azért egészen nagy a különbség a klasszikus meg a rock között, a country meg a rock esetében meg már nem olyan egyszerű, mert mindkettőben gitár van, csak az utóbbiban nincs bacon. A zenekultúra gyorsuló, újuló, mutációban és újrafelfedezésekben gyökerező evolúciója, a felgyorsult és felgyorsított fogyasztási minta meg a zenei szubzsánerek köré alakuló öngerjesztő és öngyilkos szubkultúrák meg tettek arról, hogy az egészet a falhozcsapják. A kilencvenes évek Metal Hammerjei egészen felkészítettek minket erre, akkor még azt hittük, megjegyeztük, hogy a Black Sabbath heavy, a Megadeth az thrash, a Motörhead az a speed, amire már nem tudunk légdobolni, a glam nyálas rock, de nagylapáttal hordják ki a pinát koncertek után a sikátorba.

Aztán megjelent az antikeresztény black metal, amit nem lehetett szemantikus nagyító nélkül érteni igazán139: ha sok volt benne a szintetizátor és olyan volt, mintha háborúba mennél, akkor epic, symphonic vagy majestic 139 És még kevésbé, ha Milán Péter, a Metal Hammer örökbecsű blackmetal-szakértője kezdett el írni róla.

377

volt az alfaj140, de ha nem volt benne bil entyű, akkor már nehéz volt megfogni, ha úgy hangzott, mintha egy gyufásdobozzal meg tojásverővel vették volna fel, akkor raw volt vagy true 141, a szemantika viszont mindig bekavart, mert ha hidegről, jégről vagy varjakról szóltak a számcímek, akkor nordic volt, ha vikingekről, akkor ezt kitalálod magadnak, ha keltákról, szintén, aztán jött az antitézis: ha esetleg ugyanúgy szólt, mint az összes többi templomgyújtogató, de pökött az ördögre, akkor meg christian volt. Vagy unblack. Ott már éreztük, hogy ha egyszer a nevezőgépezet megszalad, nem ál ítja meg semmi.

Aztán az entrópia orgiát szült, ahogy az természetszerű.

Beszállt a zene. Eljött 2012.

Djent. Djentstep. Witch house. Pornogrind Seapunk.

Grime. Moombahton. Neurofunk. Jumpstyle. Illbient.

Gangstercore. Turbo folk. Cuddlecore. Gothabilly. Crack house. Glitchstep. Aquacrunk. Doomgaze. Hypnagogic pop. Sambass. Brostep. Nintendocore. Shitgaze. Liquid funk. Celtic punk. IDM. EBM. Scene. Dubstyle. Slow bounce. French speedcore. Japanoise. Chillwave. Rock noire. Gothbient. Drone. Space ambient. Crunk. Speed garage. Shoegaze. Trol gaze. Visual kei. Skweee. (Felsó-

hajthatsz. Vége van.)

A mikrozsánerek ízlésdobozok, hiába van kevés rajongója, minimális albumeresztése, nehezen látogatható vagy elérhető koncertjei egy-egy doboznak, ha száz százalékos találatot ad egy keresett hangulatra, témára, ritmusképletre vagy ízlésre és egyszerre össze is köti az 140 A Bőregér listájáról ezt azért megtanultuk, a Nyugati pályaudvar mellé ment mindenki hallgatni az új lemezeket és két alkalom után elkopó póló-

kat venni, generációk nőttek fel ott, mi sem voltunk mások 141 A szar hangzás imádata máig sem múlt el, csak ezt most lo-finek hívják, munkamódszerét illetve nem sokban különbözik attól, amikor eszel egy istenit és utána kihányod, hogy nyomokban megmaradjon a szándék.

378

ugyanolyan zenei ízlésű rajongókat. ( Don LaFontaine be-

úszik oldalról, megvan az új ukrajna-alsói rómeóésjúlia, két witch house rajongó fiatal találhatna egymásra, ha a két családfő nem teljesen mást hallgatna. ) Rossz minőségű triphop kell okkult témával és háromszögekkel?

Witch house. Kipengetett és túlvisszhangozott gitáros, lányvokálos ábrándozós pop kel ? Shoegaze. Sörözős zaj? Drone. Amit az Addams Family hal gatna aláfestő-

ként egy világban, ahol sosem volt dobgép? Gothbient.

Ha mindegy, hogy milyen zene szól, csak helyes japán fiúk legyenek benne, akik jobb nők, mint a mi nőink valaha is lesznek? Visual kei. Sörözős zaj, amiben pornó-

ról üvöltöznek? Pornogrind. Nem megyek végig a listán, nem rontom el az első ismerkedés örömét.

A hangleves atemporális, egyszerre írjuk a szlovén deathrock, a fetish folk meg a blues történetét, visszanyúlunk a 15-20 évvel ezelőtti zsánerekért, hogy lepo-rolhassuk őket és átvehessünk valamit belőlük megint, húsz év egy generáció, felejtenek azok, mindig van mi-ből alapozni. Ilyen a nagy hul ám Kanagavánál, sosem ér földet.

016: ÚJKIÁLTVÁNY F. T. MARINETTINEK 1

Álomtalan lebegésben éjszakáztunk Brian Gysin Dreamchine ján, nootropikumokon és tripla ristrettókon, barátaim és én, ahogy duálmonitorok fénye kente ha-lovány és sápadt tükörré arcainkat háztetők között, Guédék vevéivel díszített laptopok eredejében. Fürödtünk a világ összes tudásában és ahogy lábunk alatt összegyűlt a csoda, a szenny és a világ 26betűs ábé-

céjén bőven túlnyúló, agyat hasító és személyiséget perforáló betűkkel és rövidítésekkel leírható kemikáliák neve, vitáztunk a logika, a nyelv, a tudomány és a má-

gia határairól és mások számára szokatlan, érthetetlen 379

és felfoghatatlan írással vetettük tele odanézés nélkül a monitort.

Szívünk dagadó büszkeséggel lüktetett bishounen-magányunk il úziójába zárva, mintha világítótornyok lennénk, netán őrszemek krómbódéban, el enséges csil agok mennyei fenyegető armadáját lesve. Armistice Station. Egyedül voltunk. Egyedül az el enkultúra koponyákkal kockázó, heroinvédőkörökkel bástyázott dealereivel, egyedül a városi dzsungelek egyre halványodó titoksíkjaiban utazó nomádokkal, akik a periferiális látás szélén bújnak meg, egyedül az igaz barátainknak tartott new scum mal, a művészekkel, a ringyókkal, a hackerekkel, mindenkivel, akikről korábban olvastunk és azok szerettünk volna lenni – azok lettünk.

Bársonyos, szikrázó feketeségként beúszó orgia-zaj vonta el hirtelen figyelmünket, bizonyítva, hogy szomszédaink még képesek tisztességes agymosó iparosmunkára lopott wifinken keresztül, bele-belevág-va a százcsatornás spektrum természetfilmzajait és Toshinori Kondo jazztrombita-spricceit, amik úgy jajdul-nak fel, mint a szombat esti magány fogselyemvékony és drótéles frusztrációja. Aztán csend lett, hangos csend, csendhang, ahogy angyalok suhannak el városok felett, hány angyal fér rá egy modem antennájára? és ahogy hüvelyk-és középső ujjunk közé vettük a város pulzusát, érezve a belváros-gyomor, a kultúrnegyed-vese és a bordó titkokkal megszórt külváros-máj pulzáló szövetét, meghal ottuk az adatfolyamban közlekedő új isteneket.

„Menjünk“, mondtam, „ideje mennünk. Hátunk mö-

gött hagyjuk a vegytiszta tudományt, a tudatunkat kényszerfranciáztató végtelen adatfolyamot. Jelen leszünk új isteneink születésénél, mert foncsorozott klo-

ákáinkból mi magunk szüljük újra az előző évezredek 380

hiperlényeinek új megnyilvánulásait és meglátjuk a routerek és adótornyok széléről felröppenő angyalokat.

A konyhasarokban felhalmozott kólásüvegekként felhalmozódó kollektív tudásunk már segíthet abban, hogy le-romboljuk a társadalmi kondicionálást és pisztoly-vagy heregolyóvá alakíthassuk azt, ami igazából minket alkot. Menjünk, mert már fut a countdown a föld első igazi napfelkeltéjéhez és semmi sem múlhatja felül azt az ív-fényt, ami most csap le újra az agyunkkal rágógumizó, homogenizáló sötétségre.“

Álkulcsokkal, hamis mosolyokkal és megfelelően idő-

zített kódszámokkal felszerelkezve jutottunk fel a háztetőkig, a város felett ál va pedig újra elkapott minket a gyomrunkban randalírozó adrenalinroham és ahogy az egyre újabb és másabb iránti őrület elkapott minket, meredeken és mélyen, sorozatpislantottunk egyet a szélben a város boldogtalan lámpáin és kikapcsoltuk matematikai szemeinket. „Érzésekre kell hagyatkoz-nunk, ha vadak vagyunk, majd legfeljebb a beton nemet mond“, mondtam.

És ugrottunk, parkourfenegyerekként, ugróbajnokként, kite királyként, a halál fekete bundáját szorosabbra húz-va magunk körül, inverzfürödtünk egyet a lilával megfes-tett, pulzáló ég alatt.

És az ég mégsem dobott nekünk mangaszépségű, mel -

ből és mágiából összerakott istennőket felhők mögé rejtve, a fémforgács ízű városban pedig nem találtunk olyan királynőt, akinek zuhanóhekatombát ajánlhattunk volna magunkból, hogy becsapódó testeink bizarr, ön-

ál ó életre kelő szimbólumot alkossanak a várostérkép vásznán. Meghalni pedig nem tudunk, ez már nem az az évezred, amikor ne tudnánk agyunkat, szel emünket, személyiségünket és eredményeinket továbbörö-

381

kíteni egy másik formában pár grammnyi kristályosított öntudat hozzáadásával. Úgyhogy zuhantunk tovább, a levegő felgyulladt a talpunk alatt, korábban láthatatlan zuhanócsatornákat vasaltunk bele a valóságba, a romlottság házait vigyázó fél-élő polgárőrökként.

A halál pedig olajpocsolyák aljából figyelt lilán szikrázó tükörtekintettel, amikor ál kapcsát csikorgatta, bardo-pil anatokat éltünk át, lakótömbről lakótömbre, ahogy elsüvítettünk a belváros-tüdő csatornái között.

„El kell felejtenünk a jóérzést, a kel emet, a prüdériát és sztárgázsis pornóeszközként kell a világ szájába vetnünk magunkat! Gazdagítsuk az abszurditás rezervoár-ját a sajátunk helyett!“

Ahogy ezt kimondtam, ahogy a mémgyárak forgó uroboroszkutyáihoz hasonló perdüléssel kerültem ki a művésznegyed-pénisz háztetői közt egyensúlyozó steampunk kötéltáncosokat, műgonddal sárgarezesített hangszórókkal, el enezve sebességünket és ahogy tudatosítottuk eltérő tempóinkat, a valóságkresz böfögött egyet, mi pedig vitorla-és valóságveszítve landoltunk arccal egy gyáripari pocsolyában, cumshotként landoló sár-, mész-és szennyfoltokkal, megannyi éjszakai te-repfutó midgetnővér hosszas küszködés után.

Büdösen, összekenve, mégis izzóvörös-boldogan, kö-

rülöttünk mundánok, akik segítettek letörölni izzóneon ruhánkat, mi pedig lefejtettük magunkról a pikkelyeket és az áramvonalakat a jóérzéssel és a kényelemmel együtt.

Egy pil anatra azt hittük, hogy a huszonegyedik század vagy akárhányadik században is élünk most igazán ta-382

laja megbontotta és megölte sebességünket. És mégsem, nem történt semmi olyasmi, amit egy jó ujjazás ne tenne helyre, úgyhogy gyáripari sárral, fémkarcokkal, menetszéltől pirosan és szennytől boldogan nekiálltunk lediktálni első végrendeletünket és parancsolatunkat a new scum új generációjának.

017: ÚJKIÁLTVÁNY F. T. MARINETTINEK 2

01. A komfortzóna azért van, hogy áttörjünk rajta, a külvárosi csecseszínű junkie barátaid a komfortzónát az egó határának írják le, az írók azt mondják, a sztorik a komfortzónán kívül kezdődnek. A fiatalság, a kíváncsiság, az inger, az új élmény, az edge a komfortzónán kívül kezdődik. Nem a határán, nem a határa előtt egy centivel, ahonnan már lehet kukkolni, hogy mi van kint.

Menj oda, edd meg, hívd fel, vedd a szádba, tedd a fü-

ledbe, kend a falra, baszd meg keményen. A komforton kívüli veszélyzónában derül ki, mennyire kondicionáltad magad jól és miből vagy igazából.

02. A valóság bungiejumpingjához két dolog segít: a zsi-geri érzés és az internet tudásbázisa. Amikor már nem lesz internet és áram, marad a szaktudás. Vagy elin-dulsz könyvet lopni. Értelmiségi családok fel azult ün-nepi ebédjénél elhangzik, hogy az értelmiségi legalább el op egy könyvet az életében. Hajrá. Azt még nem derí-

tettük ki, hogy tolvajlásról vagy plágiumról van szó.

03. Legyen az életed olyan, mint a Steam meg az Xbox achievement rendszere. Érj el minden nap egy achievementet, ne aludj el addig, amíg nem unlockoltál valamit. Ha egy láncban túl sok szól a baszásról, a fő-

zésről, túl sokat vagy otthon és nem mozdulsz ki. Ha egy láncban túl sok szól ugyanarról – unalmas az életed.

Tegyél bele valami mást.

383

04. Meg kell tanulni a szabályokat. A szabályok csodálatos dolgok, meg kell tanulni, hogy mit, hogyan és merre lehet csinálni. És utána el kell törni mindegyiket. Anélkül nem tudsz lázadni, ha nem tudod, hogy mit akarsz meg-tagadni. Ha direkt az el enkezőjét csinálod, nem bril iáns lázadó vagy, hanem kompromisszum-és fúzióképtelen fasz.

05. A végtelen száguldás, hiperűrig mosódott sztrádák, az álmatlan nyolcvanórázások és a vakugrások ideje lejárt. Harcművészetet csinálunk a parkourból, az al-kalmazkodásból, az ismerkedésből, a tizedmásodperc alatti adaptációkból, a helyrezökkenés glitcheiből, a webháromnak a böngésződ helyett az agyadban kel e-ne működnie: az információt nem gyűjteni, hanem felhasználni kel .

06. Tedd át a 100things challenge t az agyadba. Két egyterás vinyóra pakold át az életed. Nem vihetsz magaddal többet. (A cloud nem számít, de a két egyteráson legyen rajta minden, ami tényleg fontos.) 07. Két különböző tartalmú vinyóról beszélünk.

08. Most ejtsd le az egyiket.

09. Ne gondolkozz.

10. Ha a másikat is elejtetted, felszabadultál.

11. Hazudtam, nem szabadultál fel.

12. Amúgy igen, de erre csak az első sokk után ébredsz rá.

13. Egymást előzi le az absztrakció szépsége és a hibrid organikus-absztrakt konstrukciókból adódó gyönyör.

Nincs szebb a fraktálalagútban történő végtelen zuhanásnál. Nincs szebb egy gyönyörű női testhez kötődő

384

robotkéznél. Az absztrakció duplahurkában organikus-absztrakt konstrukció a szilikon DD800 is.

14. Mintavételezned kell bármit és mindent, hogy érté-

kelni tudd. (Ne ostorozd azt, amit nem ismersz. Jobb körökben egyszer engedheted meg magadnak ezt. Utá-

na már nem hívnak.)

15. Elvesztettük az ideálember munkakörét. Pénz, lehetőség és információtőzsde az, ami körül a világ forog.

Teljes körben képzett és edzett ütőképes fegyverként kell a világ rendelkezésére ál nod. Mérd le kétszer, mesd el egyszer, mondták a babiloni bölcsek.

16. Attól, hogy többezer éves, még nem rossz. Az emberi lélek semmit sem változott többezer év alatt, a technológia csak segített az előnyöket emelni. A hátrányok hátrányok maradtak. A zöldkultúra, az ősök tisztelete, a természet szeretete nem rossz. Te sem szarsz abba, amiből eszel. Ha igen, takarodj vissza a tokiói kaviárfó-

rumokhoz.

17. A szépség nem a küzdelemben rejlik, hanem az elegenciában, a rutinban és a munkában. A költészet nem az ismeretlen halántékára mért könyökütés, az emberi ideál magasztalása addig tart a civilizációkban, amíg a vulkánok, a szakadékok meg a tornádók úgy nem érkeznek, hogy azért odajönnek a pulthoz meginni valamit. Azt a furcsa érzést utána alázatnak hívják. Is-merkedjetek meg, ha eddig nem találkoztatok még.

18. Az idő és a tér nem halott, az idő és a tér sosem létezett. Radikálisan félre kel ett értenünk a valóságot, a minket körülvevő létezőket, realitásokat, dolgokat és koncepciókat, hogy megalapozhassuk a lábunkat a civilizáci-

ónak nevezett rabszolgalánccal. Óvatosan. Az Authority kvantumfejtegetéseiből legalább annyira felépíthetsz a valóságot jobban lefestő valamit, mint a napi újságokból.

385

19. Kötelező visszanézni, hogy mi történt, hogy előre-nézve tudd, mit szabad és mit nem szabad csinálnod.

20. Az elmúlt évezredek háborúi sokktaktikák az emberi tudat felrázására. Felráztuk. Fel lett rázva. Látjuk, hogy a gazdaságnak és a befektetőknek jó a háború. Hiszünk a cross-country és interracial orgiákban. Nem támogatjuk a háborút, az anarchizmus pusztító metakommunikációját és csodáljuk a test szépségét.

21. El enben a gyönyörű és gyilkos ötleteket támogatjuk.

22. A moralitásra szükségünk van, a prüdériára nincs.

Mindenki látott gecifürdőt, dupla anált, húgykoktélt, he-retaposást és emberi bútorokat. Nincs szükségünk a feminizmusra.

23. Szükségünk van viszont a múzeumokra és a könyvtárakra. Kőből. Az áram olyan, mint a libidó. Egyszer alábbhagy.

24. Mégis maximálisan tiszteljük a fehérből, szürkéből, üvegből, plasztacélból, egyenletből, infografikából, tartószerkezetből, metróremegésből, noosphereből ál ó városokat, amelyekben elfeledett és újonnan megte-remtetett démonok idézőszimbólumait rajzoljuk a térképre napi séta-és utazórutinunkkal, ahol a khtonikus, titokhordó szel emek szerepét vették át a metrószerelvények, polifonikus frusztrációt és elégedetlenséget böfögnek a szórakozóhelyek, időlegesen nyitott és látható utcák adnak helyet az értékárus boltoknak, remeg a levegő a repülő autókért és biciklikért, az üres utcán infosphere-re kapcsolva pedig elvakít minket az adat percenként növekvő áradata.

25. Budapesten értelmezzük újra Marinettit és építjük át a sebesség és erőszak futurista kiáltványát az újratervezés és a multidiszciplináris élet lapszéli kisbetűs 386

lényegévé, mert ez az a város, amit ideje kihúznunk a tespedtség, a tehetségtelenség, a torpor és a tetű emberek vérbajmocsarából.

26. De nem alapítunk meg hozzá semmit és nem gyártunk hozzá semmi eszmét.

27. Kivéve, ha ez nem jelent heti pár extra friendet, like-ot, pokeot és esti kúrást.

28. Marinetti szerint az olasz múzeumok temetők.

Minden múzeum temető, mi pedig nem kedveljük a nekrofíliát, mégis szükség van a temetőkre. Egyszer nem lesz valakinél elosztó. Egyszer jön rá valakire, hogy kinknek kell a halotti maszk. Lehet, hogy a moralitás igényét eltörölhetjük.

29. Nem az a baj, hogy nem járunk múzeumokba, nem ismeritek a régi esztétikát, értékeket, építészetet, zenéket és művészeteket, kifejezésmódokat, hanem az újakat sem ismeritek és szögmásodpercnyi rálátásból kiabáltok az egészre. Zoog is megmondta, menj visz-sza harminc évet az időbe és hal gasd meg az akkori zenéket, azokból is lehet tanulni, azok az emberek is ki akartak fejezni valamit és azok is ugyanazokat a dolgokat akarták, mint te. Csak szőrösebbek voltak meg nem jártak olyan jó ruhákban. Ők ugyanezeket gondolták az előttük élőkről. Az ősemberek szervezete ezek szerint nem csontból, húsból és vérből, hanem szőrből és egy nagy darab faszból meg egy kőbaltából állt. (Vagy az utóbbi kettő ugyanaz volt.) 30. Mindenből tanulhatsz valamit, mindenki taníthat valamit, mindent kérdésekkel, gyanúval, derűvel kell szét-bombázni, hogy megfejthesd a lényeget. A neked kifejezetten nem tetsző dolgokból is lehet mit tanulni. Még akkor is, ha azt, hogy soha többet.

387

31. A múltat megismerni fontos, a múltban élni felesleges, a jövőről álmodozni butaság, a jövőt megtervezni alapvető fontosságú, a jelent meg megélni kel . Ha bu-lizol, bulizz, ne a Facebookra posztold, hogy milyen jól érzed magad. (Mással fotóztasd, hogy jól érzed magad.

Lesz, aki nem olvassa el ezt a könyvet.) 32. Ébren tartja az agyat, ha olyan helyekre mész, ahol nem voltál, ha olyan nyelveket hallgatsz, amiket nem értesz, ha olyan dolgokat nézel, amik idegenek tőled. És minden új komfortzónatágítás új ismeretsé-

gekkel jár.

33. Semmi sem fontosabb, mint a social circle.

34. Még akkor is, ha a Google Dante mintájára körökre osztja az ismerőseidet.

35. A fontos körök: megdugtam, megdugnám, vicces képei vannak.

36. Ne hazudj magadnak.

37. Ne csak a harmincötös pont miatt ne hazudj. Tanuld meg leköpni magad a tükörben. (Aztán tanuld meg letakarítani azt. Mondjuk emiatt nem félek. Gyakorlat teszi a mestert.)

38. A Tibeti halottaskönyvet el kell olvasnod. Legalább egyszer. Gaspar Noé nélkül is.

39. Akárhogy nézem, az összes futuristát kiküldtem volna a mezőre kapálni pár hétre.

40. A városok élő entitások, a városrészek és utcák testrészek. Minden entitás körülöttünk, még ha nem is töltjük meg élettel. Az információáradat és a teremtő képzelet mindennek életet ad. A mozgás és folyamatosan generálódó információ az élet egyik alapköve. Ezek sze-388

rint vannak élőlények, amik nem vérrel és étel el, hanem információval táplálkoznak.

41. A Facebook-falad egy élő tamagocsi.

42. Egyes tinilányok sem haladják meg az élő tamagocsi fogalmát.

43. Bár vannak előnyeik egy kétdolláros műanyagborítású játékhoz képest.

44. Azért annyira nem sok.

45. A tinédzserek egyre öntudatosabbak, egyre ha-tározottabbnak mutatják magukat, egyre nagyobb tudásbázishoz tudnak visszanyúlni, egyre több információt tudnak kezelni, egyre több csatornában tudnak létezni, önhittebbek, erőszakosabbak, bátrabbak, kísérletezőbbek és excentrikusabbak, mint mi valaha voltunk. Egyikük sem tudja viszont bepótolni idő előtt a leélt éveket (élveket), a rutint és a tapasztalatokat. Életbölcsességeket sorozattüzelő sorozatokból, filmekből dobják a tényeket és az okos konklúziókat, megfagy-nak, amikor létezni és tapasztalni és élni kell egy helyzetben, kicsorbulnak a ragadozókarmok, meglátszik egy pil anatra a csend, a nyugalom, az egy helyben ál ás és a statika hiánya.

46. Ál óstartnak hívják, amikor ezek után tapétafestéket csinálunk belőlük.

47. Valahol megvolt a friss vér CMYK-értéke is.

48. Mégis, éjszaka ugyanott találkozunk, a háztetők tetején guggolva figyelve a város lüktetését, a swingerklubok oszlopaira csavarodva pil anatnyi pihenőnként, a szórakozóhelyek subwoofereiből kibújva, a darkneteken terjesztett rituálépontokon félretapsolva a bajokat és az el ent a 21 habaneroval megérlelt rum és a pálmaolaj 389

mellett, amikor világokat elválasztó koncepciókat és isteneket hozunk össze egy közös Nyelv erejével.

49. Új nyelvet szülünk, eddig ismeretlen betűkkel, fogal-makkal, színekkel és képekkel. A nyelv csak egy kifejezésplatform, pontosan annyit enged meg neked, ameny-nyit a szabályok engednek. Kokettálnod kell a nyelvvel, megdugnod, kényszerfranciáztatnod, de fel kell lazítanod a szabályokat annyira, hogy a valóság új elemeit és régi elemeit is tudd vele kezelni.

50. A démonológia egyik alapvető szabálya ma is legalább annyira igaz, mint régen. Aminek ismered a nevét, hatalmad van felette. Mindenki tudja ezt, aki egyszer té-

mára googlezett legalább egyszer. Az a nyelv, amiben nincs meg a fogalom, amit keresel, nem pontos.

51. De könnyen lehet, hogy csak te vagy műveletlen.

52. Elértem a harmincat. Aki azt mondja körülöttem, harminc felett minden nap ajándék, rossz életet él. Tudjuk, mi kell nekünk és tudjuk, hogy mi nem tesz nekünk jót. Megengedhetjük magunknak a legnagyobb kegyet: tudjuk, mit akarunk és ezt képesek vagyunk tudatni má-

sokkal.

53. Ha huszonéves vagy és még nem válaszoltad meg magadnak az alapkérdéseket, ideje. Mi vagy, mi akarsz lenni, hol akarsz lenni, mihez értesz a legjobban, mit szeretnél csinálni, mit szeretnél csinálni, ha szuperhős lennél vagy filmszereplő.

54. A valóság olyan, mint az origamipapír. Könnyedén hajlítható, csavarható, formálható, elvágható, felgyújtható és ha meghúzzák a farkát a belőle csinált darunak, mozgatja a fejét.

55. Ezt minden nő tudja.

390

56. Sőt, lány is.

57. Csak a férfiak nem.

58. Alkotni adrenalinból, lelkesedésből, ROCKból, akkor születik az érzelemmel átfűtött igazi alkotás. Dühből, frusztrációból, kétségbeesésből, gyűlöletből, legalább annyira jól. Az ember az érzelmek valutaváltója, ha a mechanizmust megtalálja, bármiből tud bármit csinálni.

59. A mechanizmusoknak neve van. A jungi árnyék elfogadása, az aszketikus barlangjárás és elvonulás, Tlazoltéotl és a világ többi szennyistene mind a szeny-nyet, a félelmet és a sötétet alakítja át valami mássá.

60. Ez itt kultúrtörténet és pszichológiai régészet, ha úgy veszed.

61. A világ tetején ál unk az internetek óta, a világ alján ál unk az internetek óta. Mindenhol vagyunk és sehol sem. Az a pont számít mégis, ahol a cipőd van, ahol a számláidat fizeted. Még akkor is, ha il úzió, abban is helyt kell ál nod.

62. És sosem szabad leragadnod benne.

63. Az emberi társadalom eddigi története természetesen azt mondja: szükség van dolgozókra, ragacsra, lustaságra és azokra, akik a mindennapokat tartják egyben agyban és fizikailag egyaránt.

64. Ezt azért ne felejtsd el soha. Mindenkinek helye van és egyik munka sem rosszabb a másiknál.

65. Próbáld ki azt a munkát és meglátod.

66. A világ tetején és alján egyszerre ál va látszik, a tétlenségből, álmokból, talánokból, megtorpanásokból soha, senki nem jutott el sehova.

391

67. Ez nem azt jelenti, hogy ál andóan rohanni kel . Akkor raktad össze magad igazán, ha tudod, mikor kell rohanni és mikor kell megál ni.

68. Erre sincs objektív szabály és nagy univerzális megmondás. Aki ilyeneket ajánlana fel neked mégis, verd meg, vedd el a pénzét és kurvázd el azonnal.

69. The number is the message. Who said anything about sex.

018: SZEMÉRMES, SZÉP ANARCHIA

Kimondhatatlanul jól van, ami van / minden tetőről látni a napot. Pilinszky a pénzügyeseknek szánt óra ezüst pisztolygolyója, szomorú multikulti szemek néznek vissza rám, amikor a globális trendek másíthatatlanságáról, az egregorizált marketingdirektívákról és a mindenmegoldódikról van szó. Van a hátunk mögött négymil iárd évnyi evolúció, többezer évnyi (félre)dokumentált történelem és a huszadik századi tragédiáknak köszönhetően egy egészen jó megközelítés arra, hogy mi történik, ha valahol valamelyik ékszíj elpattan (és egész sok ilyet láttunk már, sok aspektusban). Várható, hogy a Ragacs összetart mindent, vagy a piaci direktívák vagy a világot hátulról szabályozó tudodkik (nem, senki sem tudja, de mindenki okosan bólint, hát ők, a végén annyit emlegetjük őket, hogy meg is szüljük őket saját-magunknak, hogy az istenapakomplexusunkat meg is tudjuk alapozni végre), de azért csak nem szakad össze a világ, bármi van, minden megoldódik, eddig is megoldódott, az anomáliákat, a véletlenszerűségeket, és az éppenottbecsúszottbárnemszámítottunkrá kat meg nem vesszük figyelembe. Rossz a Facebook? Zavarnak a beál ításai? (Főleg a ticker, ami a Facebook jobb felső sarkába helyezett Facebook, hogy Facebookozhass, 392

miközben Facebookozol?) A gazdasági helyzet? A fő-

nök? Az elnök? A világ? Minden rendben van. Minden nélküled is rendben van. Minden megoldódik. Ami rossz, kisimul. Ami jó, annak örülnek. A problémák ideig-óráig működnek csak, aztán valaki megoldja azokat és utána minden rendben lesz.

Tanulj meg elmenekülni ebből a gondolkodásból. Ebben a problémákat sosem te oldod meg. Ebben a zárt rendszerben sosem vagy dinamika. A fenti huszonnégy órás közöny az alkotó ember legnagyobb kerékkötője.

(Is. Se.)

019: NEJLONHARISNYÁSASSZONY-SZAGA VOLT

A JÖVŐNEK, EL IS MÚLT

Egyes gazdasági elemzők az új ázsiai kistigrist olyan nemzet kloákájából várják, akik egészen addig nem voltak hajlandóak kilépni az űrbe, amíg nem tudták legyártani a zérógében is harapható erjesztett, csípős káposztát. Ami felmelegítve, előre szólok, olyan ízű és il atú, mint egy régóta hanyagolt jómel ű negyvenes felsővezető asszony. Nejlonharisnyában. Dél-Koreáról beszélünk, egyértelműen: parkolókamerás KIA, Wonderful Days, kimcsifagylalt, tévében közvetített Starcraft-meccsek, Seo Taiji, örökwifi meg az Oldboy, ebből pár Red Bull után már össze is rakhattuk, miért a szöuli popkulturális holdudvar az új Tokió. Rövid válasz: mert kellően mesz-sze van.

Mi a két legnagyobb vonzerő az ázsiai popkultúráról ké-

szített újságokban? – teszem fel a kérdést a BME hal gatóinak. Exkluzív, különleges, a nyugati gondolkodástól teljesen eltérő anyagokról van szó, ez az egyik. A szájuk, mindenkié, akkor nyílik viszont sötét, kerek, távolról is jól látható óóóbazmegre, amikor hozzáteszem: és mivel 393

ezek az országok nagyon messze vannak, gyakorlatilag bármit leírhattok, nagyon kevesen fognak utánanézni.

Úgyis a lustaság tartja össze a világot. A téma innentől kezdve már inkább az, hogy az oknyomozó újságírás hogyan csorbul vagy nem csorbul ki az emberek lustaságán és érdektelenségén, ami viszont Dél-Koreát il eti, őket még nem derítettük fel annyira, mint Japánt. Ha azt mondom, a kínai fehércsempés, hidegen visszhangzó fürdőszobákban rögzített fétistechno, a Zaliva-D adja a belépőpontot Pekingbe, az valahol még izgalmasan is hangzik, de Japán esetében már nehezen fognak ne-künk újat mutatni. A Mondo olvasóinak legalábbis.

Dél-Korea az új Japán, az új trend, a new black, ez terjed egy ideje, a Google Trends szerint az elmúlt öt évben mégis átlag három és félszer több anyag jött ki Japánról, mint a két Koreáról együtt. A két országot jelző grafikon együtt emelkedik és sül yed, metszeni nem metszik egymást sehol. A vicc kedvéért bedobtam Vietnamot is, 30 százalékkal több anyag jött ki róluk Koreához képest, itt folyamatot teszek az időtlen narratívába, kimegyek az erkélyre és Terence McKenna hangján fajdkodok a főszerkesztő témafelvetéseiről addig, amíg le nem te-rítenek altatóval. Egy nemalvásverseny harmincsokadik órájában írom ezt. Amúgy.

Ez egy szinten lenne méltóságban az AFP hírügynökség áprilisi értesüléseivel, miszerint Kim-Dzsong-Ilből divatdiktátor lett a hetvenes évek siralomszürke aggro-blingjével, az elvárthoz képest jó negyven évvel később.

Az erről megkérdezett francia divatszakértő nem adta nevét véleményéhez, miszerint az ál amfő divatgolyója egyedi, korábban nem tapasztalt jelenség a világtörté-

nelemben – ha esetleg fiatal olvasó lennél és titokban zavar, hogy nem érted, hogy a közszereplők igazából mit mondanak a tévében, amikor udvariasan beszélnek, ez a mondat azt jelenti: a divatszakértő nem létezik. Ha 394

mégis létezik, eltörték a kezét, majd megfenyegették: először makkba, majd fejbe lövik agyon, ha rossz véleményt mer írni. Ezzel a bekezdéssel biztosítottam magamnak, hogy soha nem engednek be Koreába (sem), ma sem fekszem le eredménytelenül.

Ha a technológia oldaláról nézem, Dél-Korea egé-

szen jól halad, mobil-és DAP-kultúrában több éve éljátékosok, sok helyen koreai mp3-lejátszót javasol-nak neked, ha nem akarod a kezedbe venni a Sátán segglyukából kihúzott iTunest, amitől tényleg szőrös lesz a tenyered és rosszul fogsz látni, a gyerekeid pedig debilek lesznek. De továbbszaladtam. A világ egyik fő

digitálislefedettségű metropoliszát láthatjuk Szöulban, akik Oroszországgal űrpartnerek, a japánokat frocliz-zák robotikában folyamatosan és még egy nemzetileg megvetett őrült tudósuk is van (Hwang Woo-sukról van szó), aki 2002-ben il egálisan klónozott kutyákat, ki is múltak mind. 2002 nemcsak emiatt dicső év Dél-Kore-

ában: ekkor szikráznak fel a melodramatikus, esővel, árulással és neonhangul al teli koreai hard SF filmek: a 2009 Lost Memories után három erősebb darab születik (Save the Green Planet!, Wonderful Days és a Blade Runner-utánérzéstől több helyen is érezhetően szagló Natural City), itt a múzsa kivonul a színtérről, 2006-ban a korai MTV-rajzfilmekhez méltóan tér vissza: az Achi-wa Ssipak története szerint az energiaforrások meg-

újítására tett kísérletek sorban bedőltek, így az emberi ürülék lett a legjobb nafta, a világ polgárai pedig egyesülnek és ánuszba telepített egyedi mérőrendszert kapnak, jó telepítést meg jutalmat, de ezt majd már mindenki magának.

Az „új Japán” mém 2006 körül pusztít amúgy a neten, amikor Amerika körülnéz és azt látja, hogy más konti-nenseken sem postagalamboznak, a Japán meg a modern felcserélhetősége meg aranyos stilisztikai bravúr, 395

öt percig – egy metropoliszból sosem nézed ki, hogy nem törekszik az automatizált rendszerekre, az integrációra meg a fogyasztói kultúrára, ha nem Afganisz-tán vagy Zimbabwe az új Japán, akkor egészen rossz lóra fogadott mindenki, bár ha belegondolok, hogy a kimcsihez minden háztartásban külön hűtő van, egé-

szen izgalmas félbarbár szociális szokásokat lehet eb-ből visszafejteni. Ami meg a tökéletesen rejtekfóliázott Észak-Koreát il eti, üsse be mindenki gyorsan, hogy

„north korea google earth” és kapja le gyorsan a letölthető bővítményt – több éves munka eredménye az a tér-kép, ami a fontos landmarkokat tartalmazza, turistáknak és kémeknek egyaránt. Közösségi pultalatti munka-megosztás és nemzeti titkok blogokon való sharelése, na ez már inkább a new black. Azóta három év eltelt, a pesti ukrán piacon meg három hónap alatt kikelő embriót tudsz cserélni két kisebb üveg uborkáért, mennyire megváltozott már a világ.

020: HA MEGHALSZ, GITÁROS LESZEL

A Radiohead megjósolta a jövőt. Kétszer. Amikor ’92-ben képernyőre dobták az amúgy zseniális Creep videoklipjét, nem tudták, hogy három perc ötvenkilenc másodperc alatt útnak is indítják az emo szubkultú-

rát. (A fájdalom ezek szerint olyan, mint a jó bor, idő

kell hozzá, kell még egy jó évtized, hogy a tincsbe láncolt kilátástalanság kitegye magát a Mil enáris Fogadó mel etti parkba meg a YouTubera.) Ugyanilyen ön-és közmarcangoló ál apotban jön egy év múlva az Anyone Can Play Guitar, amiben Yorke biztatóan megénekli, hogy a mennyben mindenki a vil anygitár ördöge, úgyhogy ha meghalunk, nem leszünk ott olyan lúzerek, mint itt. Egy biztos: ha 2010-ben felmutatod az ötszínű

gombokkal meghintett fröccsöntött kínai gitárt, akkor vagy azt mondják neked, hogy „hardon lenyomlak”

396

vagy „az exem ál andóan ezzel tolta, utálom”. Igen, szexista vagyok, kezeljétek a helyén.

Tudjuk le az elején a luciferi mivanhamégsemet: valahol minden játék ritmusjáték. Tölts fél napokat játékter-mekben úgy, hogy csak a rezidensek kéz-szem-test-mozgását figyeled: minden játékhoz, tempóhoz külön időzítés és tempó dukál, aminél azért elgondolkodsz, hogy minden nő ritmusát és testét idő kitanulni és utána megtanulod eljátszani rajtuk a dal amot, mindenkin mást, a halkan morajló neon robbanásokkal teleszórt sötétben nehéz másra gondolni. Minden pályán időzítés, tempó, a megál ás és újrakezdés dinamikája, ami még egy GTA randomgenerált városi forgatagában is ugyanannyira igaz (ha belegondolunk, a kasszasiker FPS-ek se többek valahol HD-val telibevert whack-a-mole-nak, és aki ezt érti, az minimum baconszagú louisianai redneck), a független fejlesztésű Braid időt szétpingpongozó 2D

platformjátékában meg pláne.

zene

A ritmusjáték, mint piaci zsáner koncepcióját a zene meg a tánc adja, a szórakoztatóipar meg hosszabb ne-kirugaszkodás után áll neki zeneterjesztési platformként használni a Guitar Herot meg a Rock Bandet, explicite meg az amatőrizmus bújtatott kultuszát hirdeti, ha már béna vagy gitározni, dobolni vagy énekelni, akkor legalább tölts el annyi időt a konzol előtt, mint amennyit szolfézsre meg rendes oktatásra is járhatnál, csajozni is jobban lehet vele, de nem baj, legalább a haverok előtt öt percig különlegesnek érezheted magad.

A piac meg a globális „minden generáció feleolyan okos lesz, mint az előző” összeesküvés persze vál at von, a Harmonixnak 2005 óta közel 3 mil iárd dolláros hasz-not hozott a két, egymással rivalizáltatott játék, az azokhoz megvásárolható kiegészítők, il etve zeneszámok.

397

A lemezipar persze hálás, amikor neked a legnagyobb problémád az, hogy az experten nem jön ki a szóló rendesen, ők éppen azzal szórakoznak, hogy a zeneeladá-

si listákhoz nem csak az iTunes-os meg Amazonos vá-

sárlásokat, hanem a Rock Banden belüli letöltéseket is hozzászámolják.

Még egy darabig. A 2010-es év már így is kritikus a já-

tékiparban, ahhoz meg elemző sem kel , hogy lássuk: a zenejátékok túltelítették a piacot, a long tailt senki sem szolgálja ki, el enben érdekes demográfiai trendet meg piaci stratégiát mutat az, hogy a Metal ica-Van Halen-Aerosmith-Beatles négyszögben merül ki a zenekarspecifikus játékok sora. A popzene-rajongók-ra ráhúzták a Band Herot, akin még a tojáshéj szárad, az a Lego Rock Bandet nyúzza, akinek meg van némi méltósága, az messziről kerüli el a DJ Herot. Nincs tö-

kéletesen célzott zenei repertoár, a tracklistek túl nagy merítéssel dolgoznak, az egyetlen kihívást és effektív zenei hal ást meg némi tehetséget igénylő Drum Herot (vagy amilyen projektnéven éppen fut) még mindig epe-kedve várjuk. Bár akkor inkább „Nyolckarú” Laci bához iratkoznánk be a sarki dobiskola pincéjébe és ütnénk a kettőnégyet meg függetlenítenénk a kezünket a lábunk-tól, miközben sörözik és mereven néz minket egy óráig, mielőtt elzavarna minket, hogy bénák vagyunk.

mozgás

A nyugati popkultúrában elhíresült Dance Dance Revolution (és kevésbé elhíresült japán társai) unottá rágott alaptéma a j-körökben és azzal sem mondok éppenséggel újat, hogy az Xbox360 mel é gyártott Kinect, a Playstation Move meg a Nintendo Wii platform pont jókor újítja meg a ritmusjátékok hanyatló csil agát. (Öt-letesnek tartanám, ha kijönne Kinectre több harcművé-

szeti ágazatban egy-egy formagyakorlat-oktató játék és egyúttal remélem azt is, hogy egyik edzőm se olvas-398

sa a Mondót, különben fekvőzhetnék jövő hajnalig.) A 3D mel ett most a testtelirányítás lesz az új black egy jó másfél-két évig, a DDR-gyártó Konami már készül az új franchise beindítására (ez lesz a Dance Masters), a Harmonix a Dance Central-t izzítja novemberben (a Kinect akkor debütál Észak-Amerikában), a panelben meg élmény lesz magyarázkodni este tíz után a zilált alsó szomszédnak, hogy a gyerek csak olimpiai futásra készül, azért dübörög annyira.

Mindentől függetlenül a mozgás még természetesebben jön sokunknak, mint a zenélés, a szebbik nemnek pláne

– és most, hogy a gender gap eltűnni látszik a játékosok között is, a testtel irányított tánc-és mozgásjátékok erős előnnyel indulnak a mezőnyben. Most egy pil anatig balett-, harcművész, kortárstánc-és butoh-játékokat képzeltem el, de a legegyedibb próbálkozás eddig toronymagasan a Child of Eden, sokan csak most fogják beval ani, hogy valójában mindig is a virtuális adatten-gerekben szerettek volna úszni és kézzel elpusztítatni a vírusokat meg a Windows bejelentkező hangját.

A zenei játékok trendjei viszont kifejezetten aggasztó-

ak. Ha a Guitar Herot egyfajta kikerülhetetlen etalonnak vesszük, a Power Gig: Rise of the SixString újabb kérdéseket vet fel: ha már lehet bundhelyesen játszani, akkor miért nem lehet húrpontosan (amúgy lehet, Guitar Risingnak hívják azt a vaporware játékot), de inkább irány bármilyen zenebolt és vegyél magadnak egy klasz-szikus gitárt, nincs nő, akit nem tudsz meghódítani egy flamenco darabbal, igaz, ahhoz hosszú évekig kell pen-getni. A másik probléma meg, ha már a Power Gignél tartunk, az AirStrike dobfelszerelés, ami légdobnak jó ötlet, csak a hosszú dobolás egyik titka pont az, hogy nem a levegőt csépeled, hanem valami felületet, mert amúgy elfáradsz. Nagyon.

399

Amúgy a tárgyalástechnika is ritmusjáték, csak szólok, várni, várni, a megfelelő lélegzetvételnél odacsapni, köz-beszólni, nem hagyni szóhoz jutni, a lélegzetvételéhez igazodni, figyelni a szemét, addig támadni a sebezhető

pontját, amíg ki nem robban, komolytalanná nem válik, hopp, elvesztette a tendert, köszönjük, achievement unlocked. Gyúrjatok erre, jobban megéri.

021: REZ2001

Vannak az életedben olyan pil anatok, amikor a világ, freeze frame, megszűnik mozogni, te pedig fényes, remegő szélű Polaroid-képen nézed, mi robbant be az életedbe éppen, a gondolatok hosszú szálon nyúlnak előre, a hangokat gondosan letekerték, a gondvise-lő Photoshopja pedig szemnyugtató pasztel be kevert mindent, elemezhetsz nyugodtan. Ez volt 2001. Az alternatív univerzumok kutatóinak ezzel az évvel a legköny-nyebb a dolguk: kilenc és fél perces az a YouTubera posztolt videó, amely a 2001: Űrodüsszeia dimenzió-

váltását ábrázolja, rávágva az előző évszázad egyik legfelszabadítóbb számával, az Orbital Halcyonjával (a Hackers főcímzenéje ez, tökéletes lenne, ha a világ bármely nagyvárosában landolva ez lüktetne a repülő-

gépek fejhal gatóiból, délutáni meleg napfényben), ez is lett az, ami nem valósult meg. A mesterséges tudathoz legközelebb a 2000-es évváltás soha meg nem érkezett dátumváltási hisztériája, a Y2K probléma állt, az sem söpörte le a bankárokat és a kormányokat a Mercator-vetületről, a Holdon meg csak százmil ió tonnányi jeget találtak a sarkköri területeken, dimenziókaput, monolitot meg idegen civilizációt, na azt lófasznyit se.

Eredményes év volt ez pedig: Amerika laborjaiban ki-kotyvasztották CC macskát, az első igazi klónál atot ( két hosszú hónapig várták, hogy kimúljon, nem múlt ki, 400

csak utána írta meg a Nature a nagy hírt), az operáci-

ós rendszerek csatája új fordulatszámra váltott, megjelent a Windows XP és az OS X, a Google bekebelezte a Usenetet, a fórumok és warez boardok máig is biztosan és zavartalan futó ősét, aki pedig beindította a 9/11-es félelemgépezetet, leplezetlen dollármil iárdokat zsebel-hetett be a védelmi, a külpolitikai és a pániklobbiktól.

Japán kétszer is vesénlépte az európai popkultúrát, egyszer Fritz Lang örökbecsű osztályharc-fantasztikumát, a Metropolist írta újra gőzízű, tócsaszemű animébe, aztán Varsót, virtuális valóságot, családi idillként főzött kelká-

posztalevest és Artúr király legendáját keverte össze a több év múlva felfutó MMO-őrülettel, így született meg az Avalon, Mamoru Oshii Balkán-ízű vetülete a Ghost in the Shell után. A nagy büdzséktől nem, de a jó ötletektől annál inkább szagló független játékipar (pontosabban a brit Introversion) megszüli az Uplinket, ezzel biztosítván a hackerjátékok lassan gyarapodó, de végeláthatatlanul terjengő utánpótlását, a magyar irodalmi folyóirat, a Prae pedig megjelenteti cyberpunk különszámát, amiben olyan címekkel kápráztatja el a hevült szemüvegű

olvasókat, mint „ Adatmezők közt: al egória, retorika és a paratér” vagy „A cyberpunk metaforái: ontológia, episztemológia és science fiction” , igaz, akik ezeket olvassák, egy rozsdás katonai bögrénél bonyolultabb tárgyba is lételméletet, grandnarratívát és önkifejezési piramist szőnek, miközben kortyolják belőle a mákteát.

Buddhává aztán egy ortodox orosz mecsetben válunk, hosszan húznak el alattunk kékben, sárgában és pisz-kosfehérben játszó vonatok a tundravidék topográfiai neonparódiái között, fúj a pixelszél, másodpercekre rá már hatalmas cybermedúzával küzdünk, ami ha nem sárgás léggömböket vagy gyökérrendszerén keresztül érkező stilizált telefonhívásokat vet ránk, akkor ördög-lakatokat penderít elénk, az elmosott, szöveges magyarázatokkal stílusosan tűzdelt videoklipvágásokkal 401

szeletelt hal ucinogén pil anatokat pedig a kilencvenes éveket visszaidéző dübörgő, lassan építkező japán minimáltechno színezi fel. Ha már vesénlépésekről be-széltünk, ez az, amiben Japán igazán erős: gyakorlatilag összelegózta magának Kandinszkij szinesztéziáit, a játéktermek kötöttpályás digitális agyaggalamblövész rail shooterjeit, az izzó rácshálókból felépített geomet-riai térszerkezeteket, amikre Gibson azt mondta: ez a cyberspace és lőn este és lőn reggel, nyolcadik nap, a kilencvenes évek technokultúráját éltető zenéket, a saját létét megkérdőjelező mesterséges intel igenciát, az emi-atti világégést hátráltatni akaró hackert és így született meg Tetsuya Mizuguchi és csapata, az United Game Artists konzolcsodája, a REZ, ami 2001 novemberé-

ben átmosta a szigetország neonhajú, az égen is csak paral ax scrollt meg phong shadinget látó, absztrakcióra érzékeny fiataljainak agyát. Teljesen.

A REZ maga a vizuális lipsync, lövéseink nyomán szín-felhők robbannak, festik meg a négyzethálóba nyúló cyberbuddhista teret, ha a világegyetem alapját a négynegyedes kickdrum adja, a felütést pedig a nyitott vagy éppen zárt hihat, akkor minden egyes lövéssel mi adjuk rá az elfojtott, köhögő tapsra emlékeztető TR-808

clapset, hajlandóak vagyunk elfogadni a tényt, hogy szinesztéziával lövünk és azzal is lőnek minket, egyébként elbukik a K-Project rendszer, amelybe feltöltve magunkat időről időre előrébbhaladunk az evolúcióban, ilyen Japán szerint az élére hajtott Bildungsroman. A cél a transzhumanizmus egyik titkos végpontja, a tökéletes mértani gömbbé zsugorodott test meg az meg az ötö-

dik pálya, ahol a japán matektechnóból Adam Freeland, a brit breakbeat-géniusz szétszeletelt, a Dűne mentát-scifije által inspirált száma, a Fear is the Mindkil er öntse el a mélynyomót, mi pedig a Future Sound of London kísérleti természetvideóihoz több mint hasonló digitális természetképben deriváljunk tűzfalakat, vírusokat, meg 402

amiket a hal ucinogénektől izzó designerek nem szé-

gyel nek még elénk vetni. Ha már szinesztézia, akkor Trance Vibrator, adhattak geekek lucskot és a négyne-gyedre mindig jó hangfoszlányként simuló élvhangot a hátuk mögé öt órába helyezett barátnőnek, ez volt az első konzolhoz (és REZhez) köthető lapvibrátor, fehéren áttetsző, kék virágmintás, szomorúan olcsó bugyi előtt fotózva.

Mindebben olyan nevek működtek közre, mint a pengevékony, szigorú hangártechno zsíros basszusok-kal szolgáló szamurájistene, Ken Ishi , a szigetország leghíresebb goa DJ-je, Tsuyoshi Suzuki, aki azóta fel-futott Joujouka formációjával próbált egyre jobban az elmúlt évek alatt alternatív-crossover elektronikát adni, Adam Freeland mel ett a gaidzsin kultúra hozzátehette a soundtrackhez azt a hiphop-jazz-elektro Coldcutot, akit egyformán ért Grandmaster Flash és az ipari kultúra Throbbing Gristle-je, a háttérben pedig ott bújik meg az Underworld, akit mindenki a lager lager lager Born Slippyről ismer, ők viszont mégis Rez című szá-

mukkal pattantották el a rossznál rosszabb munkací-

meket (K-Project, Project Eden, Vibes). Mizuguchit 2002

óta folyamatosan érik az interjúkérdések a Rez második részéről, 2007-ben csak annyira tört meg a jég, hogy PlayStation 2 és Dreamcast után XBOX360-ra is megje-lenjen egy grafikailag továbbfejlesztett szélesképernyős változat, a Rez HD. A designer az absztrakciót megfogta más oldalról is – a hanyatt-Tetris Lumines az ő műve, a számos klónt szült láncreakciós robbantójáték, az Every Extend Extra pedig producerként vonta be őt újra a já-

tékiparba, a cyberbuddhák korszakáról mindenki regél, új eljövetelükről pedig mindenki mélyen hal gat.

403

022: CHILD OF EDEN, EYECANDY

2k10, hatodik szegmens. Az utcán harmincnyolc fok árnyékban, közelebb vagyunk a Naphoz, mint Ausztrá-

lia, a hangosan sistergő pergamenbőrű, térdzoknis férfiak országa, ahol amúgy kimutathatóan nem adnak el egyetlen árva darab kerti grillt sem, mert az emberek vagy kidobják az udvarra a nyers húst és már kész is a medium steak vagy kiszaladnak az utcára és letörnek egy szendvicsnyirevalót az óvatlan, hangosan sistergő járó-

kelőkből. Ez itt a Damage Report, a másodmonitoron pedig a jövőt nézem, vízből meg neonmedúzákból ál .

Jó két órája meredek a másodképernyőre, a szememet vér, kávé és könnyek meghatározhatatlan kásája borítja, a Los Angeles Convention Center színpadán nézek kisfiúsan félregombolt tízezerdolláros ingű fejlesztőket, kicsorran a nyál a szájuk szélén az izgalomtól, ahogyan a triplaA kategóriás, értsd, az itthon 12 és 20 ezer forint között beszerezhető új játékokat prezentálják, csendes mosol yal nyugtázom, hogy mindegyikben van fröccsenés, vil ódzó rózsaszín fények és hangos üvöltések, pár heves éjszakával arrébb járnak már a gondolataim, ilyen fejmozi mel ett egészen gyorsan ledarálják a Kil zone, a Little Big Planet meg a Gears of War franchise új darab-jait. Isteni triumvirátusként vibrál az E3 szórakoztatóipari expo minden országgyűlési felszólalást megszégyenítő bullshittengerében az innováció, az új generációs testkontrollerek meg a 3D, odakint tiszteletteljesen felgyul ad az erkélyem alatt pár turista, én unottan kattint-gatom át az elmúlt napok eresztéseit a gametrailers.

comon, aztán eljön a Polaroid-pil anat, amikor befagy és éles szélű, síkos papírrá változik a világ, aztán szembenézünk, a jövő meg én.

A jövő pupil apornó és mozgalmasabban néz ki, mint öt Winamp visu plugin összetéve, a jövő Japánból jön és megint az a Tetsuya Mizuguchi veti oda hányavetin az 404

asztalra, aki 2001-ben is megmutatta az urbánus, drogoktól és artbookoktól fénylő arcú művészfiatalok homlokának belső felét, csak azt akkor még Reznek hívták, az új évtizedfordulón meg Child of Edennek. Meg nem a Sony áll mögötte, hanem a francia Ubisoft. A jövő

megint színes, zenére szinkronizált akciójáték, a Child of Eden meg paradigmaváltást jelez, de ha nagyon fiatal vagy és nem érted, mi az a paradigmaváltás, az az, amikor hirtelen rájössz, hogy valami már teljesen máshogy van az emberek fejében, mint ahogyan eddig volt, amikor például a családod rájött, hogy soha nem lehet már téged szobafogságra kényszeríteni, az egy paradigmaváltás, ha meg még nem jöttek rá, de ideje lenne, akkor beszélj a családvédelmiekkel és add ki magad pár évvel idősebbnek.

De vissza a paradigmaváltáshoz: ahogy az előző részben már szó volt róla, 2001-ben többek között Adam Freeland, Ken Ishi , Joujouka meg a Coldcut gyártotta a vizuális jövőképünket egész komolyan felpezsdítő

Rezhez a minimáltechnot, minden sötétben izzó neon rácshálóból meg testprimitívekből felhúzott szürreális képződmény volt, annyira, hogy felhúztad a kapucnidat, elővetted a csőlátásodat és azt mondtad, kettőezerhúsz van, én meg megmentem a világot, vúbele az alagútba.

Most csak 2010-et írunk, az információs szupersztráda viszont lerohadt, megették a szupersztrádaaszfaltot za-báló baktériumok, az információs és innovációs sebességhez meg már egyébként is annyira hozzászoktunk, hogy akik az élbolyban vannak, azok már nem süvítenek, hanem úsznak az információ gyengéden mélykék tengerében, az adatokat tároló hollandiai kalózpirami-sok már nem gúlaként néznek ki, hanem lüktető, szerves medúzaként, a múlt dal amokkal ritkán operáló minimáltechnója helyett pedig progresszív trancet kaptunk aláfestésül.

405

Szórakoztató adalék, hogy a Child of Eden kétperces bemutatója egyben kedvesen pofátlan termékkapcso-lás is: a fülbemászó számért (Star Line, Stratos remix) a Genki Rockets felelős, akikről azt il ik tudni, hogy ugyanannyira idoru-alapú zenei projektet tolnak, mint a kilencvenes évek végére datált Date Kyoko: fiktív lányok unott producerek technojára táncolnak CG-dara klipekben, amiket számos popipari kitüntetéssel vagy legalábbis nevezéssel plecsniznek le, aztán a producerek annyi designerfarmakológiát tolnak, hogy egy szép trópusi este kiesik a szájukon tizenöt liter vér, a szomorú rajongók meg csak plakátokra tudják lőni a sárgás nyákot tisztelet gyanánt. Menti azért a helyzetet, hogy a Genki Rockets egyik tagja pont Mizuguchi, aki még él és kö-

szöni, jól van és neki köszönhetően készült el a világ első 3D és ful -CG videoklipje is, én meg hajlonghatok a straight edge producerek előtt egy latex búslakodó alakú sípoló kutyajelmezben, amíg rám nem rohad.

A víz amúgy gyönyörűen felváltotta az információs szupersztráda eszményi képét (ami amúgy annyira kel emetlen, hogy bármelyik Borharapó nevű borharapóban jut eszedbe, már ott rögtön üvegcsonkot ál ítanak a nyakadba vagy a golyóid közé), gondolj csak arra, hogy Masamune Shirow hogyan képzelte el a globális információs hálózatot a Ghost in the Shell 2 mangában meg új sorozatában, a Real Drive-ban, gondolj arra, miként festették le 1995-ben Jonest, az információban úszó katonai delfint (Johnny Mnemonic), hogyan öleli fel a flow-élményt Jenova Chen Playstation-platformig jutott kísérleti indie-játéka, a weben még most is kipróbálható Fl0w és hogyan katalizálja ezt az egészet a Hannover-Messén tavaly bemutatott üvegszálas uszonytechnoló-

gia, amitől még egy Tescoból lopott törött pil epalack is olyan kecsesen tud úszni, hogy a legrosszabb nyugdíjasnak is egyszerre jut eszébe róla az Elfújta a Szél, a berlini falbontás meg az egyetlen óra, amikor a napszú-

406

rás miatt csendben feküdhetett a tengernél és kicsordul a könny a szeméből.

A jövő új halmazál apotáról majd akkor beszéljünk, amikor majd eszkalálódik a helyzet a BP olajfoltjával kapcsolatban, amiről szép lenne azt hinni, hogy nem is olajfolt, hanem egy nyílt vízfelületet beborító szerves számítógép, a kávé viszont elfogyott, az utcán pedig füstölni kezdett egy lánycsapat, úgyhogy jó ausztrálként kimegyek megnézni, hogy kit is érdemes megmenteni közülük.

023: HATSZÁZ ÉVES PORNÓ

Hatszáz évvel ezelőtt írtam egy reklámot egy Viagra-klónnak. Nem fogadták el. Amikor beadtam a heti le-adandó spamek közé, akkor is visszadobták. Ha nincs szerencsém, az olvasószerkesztőn is fennakad ( szerencséd van – o.sz. ). Gyorsan utánaszámolok. Tényleg hatszáz éves.

When a white boxe inverted be,tiny pil s on your tongue, a manne whose hart be clene yet whose organ will mayk ladies ryght certaine in their endeavoure of cleaning His phal us with their tongues ye sharle be!

Clene as willow yet stronge as stone ye sharle be and no woman of no race shall rejecte ye 407

End of line.

and everyone sharle testeth three inches of victorious fornicating fleshe of yer body!

Ha nem értenéd, sommázom. Akkor is minden a baszásról szólt ma sem másabb a helyzet.

024: ELFELEJTENI ALUDNI

2050 lesz az éve annak, hogy megtorkoztathatjuk a mosogatógépünket hűségpontokért cserébe. Retinánkra ragaszthatjuk a Facebookot, a csethut meg a kedvenc pornófilmjeinket. Szabad szemmel nem látható bordé-

lyokba térhetünk be. Visszanöveszthetjük a kezünket, ha levágják. Nem alszunk három napig, ha meghal -

gatunk egy hangot. Utána úgy rabolhatnak ki, hogy nem is vagyunk tudatunknál. Kétdolláros készülékkel oldhatnánk meg az afrikai vízproblémákat, cserébe a gyógyszerlobbinak nem maradna az etikai ostoroktól kényelmesen távol eső teszttelepe. Lady Gaga sokadik generációs epigonja bevonul a nappalinkba a tudat stroboszkópszínű holdjárópatáin, mi pedig összekapcsolódunk vele álmunkban, az eredményét meg feltöltjük arra, ami maradt a DeviantArtból. Az internet feketepiacáról vásárolunk véletlenszerű licitekből összeál ó ár-folyamon valutát, amiből unatkozó hálószobakémikusok által összedobott designer drogokat rendelünk, a sok-

órás tripek alatt összegyűjtött agyhul ámokat pedig megosztjuk a közösségi oldalakon, hogy tudjuk, milyen pirula tesz nekünk a legjobbat és milyen molekula kell ahhoz, hogy a világ egyszerre sül yedjen egy globális, tudattalan, elméket fénnyel és viharral összeolvasztó testi és szel emi gruppenbe. A jövőt persze lehetetlen óraműpontossággal paskolni, mi csak tessék-lássék, de legalább lendülettel. Erről szólt a Damage Report.

408

[09] DEATH BEAT CLUB

Kettőezerkettőben azt hittem, hogy írtam egy könyvet. Azért hittem, mert sok betű volt benne, elkezdődött valahol és volt vége, közepe meg nagyon sok, ilyen igazi irodalmi fej-tor-potroh. Amúgy inkább kordokumentum tíz évvel ezelőttről, amikor már Pesten a lakótelepek között bújkált az árnyékban a szélessáv embriója; amikor még sokkal büntetlenebbül és kisebb figyelemmel övezve suhantak a kalózok a sarki postafiókok és a skandináv topszerverek között; amikor SMS-t még nyomógombokon kopogtunk vakon buszmegállóba szaladás közben; amikor megvolt az egyetem utáni kötelező, kockás konyhakövön kesergő, munkakeresős egzisztencialista válság meg a filmgyűjtögetős-estemindmegnézős korszak; amikor már sajnálhattuk az MTV végromlását, a kényszerzeitgeistot az akkorirégi és a maiúj között. Az-tán hirtelen – akkor és ott jó ötletnek tűnt - beadtam egy irodalmi pályázatra, intermezzo után maradt a fiókban, jobb is, mert most még jobban kordokumentum az apokalipszis küszöbén, úgyhogy kiporoltam, megszanáltam, lábjegyzetek nélkül, jól behűtött googlecommal fogyasztandó, kezdő házi-asszonyoknak az angol nyelv és az erőszakos popkultúra túlzott használata miatt csak mértékkel javaslom. Kilencedik fejezet.

001: HERE AND NOW

“Every time I close my eyes

The noise around me amplifies”

(Assemblage 23 – Awake)

sdashfgjd

pfffzzzzt

Bedugult kora reggel, árkokat szánt az előző napi gyá-

rilag szopogatott savanyúcukor ízű tempóital a nyelvem alá. Kommie69 teljes napra bannel egy szerencsétlen gyereket, aki Kornt merészelt keresni a zajzenék között, Roger Karmanik valószínűleg fordított kereszten belezné ki ezért. A kis pöcst. Pöcsöt. Azt hiszem. Ízes, kel emes, könnyed moduláris felépítésű a magyar nyelv, élvezet használni. Crackpipe hangosan sajnálkozik, hogy janu-

ártól negyedolyan halvány leszek, 220k down helyett örülök majd, ha megütöm az ötvenet, mint a jackpotot.

Széttárom a kezem, a magyar azt se tudja, mi az a 409

broadband, a T1-re azt hiszi, nukleáris rakéta vagy náci szuperfegyver. Az ADSL még csak-csak, annak is német hangzása van, a szomszédék Pistikéje viszont annyiszor üvölt este 10 után, hogy neki az kel , hogy akár vascsö-

vön lekopogva is felfogja az emberfia két sör között. A szomszédéknek mindig Pistikéje van. Witheringet el ep-te a horda, el bírom képzelni a szolgáltatóját, aki, ami, amely, naponta kirakja mindenki okulására az abszcisz-szára rágyógyult flatet, nesztekbazmeg, ez az ideális transzfer, csurig töltve a vonal, sok shareware van rajta.

Hatvanon felül a queue, amit csak quenak hívunk, ez rö-

viden azt jelenti, megszoptad. Megszoptad, kínai vagy, avagy japán, de várnod kel , begömbölyödhetsz a sarokba, mint egy plasztik zen-pók, aztán várhatsz, hátha.

De-plugged karaoke Assemblage 23-ra, ez sem izgat fel, ahogy más sem, státuszt váltunk megfáradt kora reggelre, máskor ilyenkor kelek portugál népdalokra, amit csípőből el ensúlyozok (kel ) Christian Death remixekkel, a mel embe van tetoválva Krisztus kora, nem tudok itthon lenni egy golyóál ó mel ény nélkül. Olcsó íze van a paranoiának, ahogy rácsókolok a szájára, black lipstick, ahogy az orvos javal ja. Black Deatht szívsz? Persze, válasz nem jön. I’m using my fingers instead of words.

Néha sajnálom azokat, akik ping timeouttal esnek ki a vérbe, lengyel volt, aki mondta, ha nem pingelhetem le, nem létezik. Elszállt velük az idő. Is.

A ping, az aztán egy absztrakt valami. Leköpi az egyik gép a másikat, az visszaköp, beledermednek az ál ó-

háborúba, ütésváltás egy kung-fu edzésen. Semmi több. Lepingelni valakit IRL, az kihívás. Leköpni? Fasz se akarja, hogy eltörjék az ember ál kapcsát. Beszélni hozzá? Hosszú. Ránézni? Langyos, langyos. Ha ott a bookmarkban az URL, akkor hiába akarja valaki kiszúrni a szemem egy 404-gyel, attól még volt egyszer. Lehetett. Lehet, hogy nincs hálón. Vagy a site maga egy 404

410

oldal. Ha ez igaz, többszázezer site webmastere próbálkozik ugyanazzal a szánalmas kis ötlettel. Nesze neked, szinkronicitás.

Lolita22 hexaff0000ban sikoltozik nekem, hogy ha kúrni akarok, fényképes randevújelölteket akarok keresni, ne-tán kúrni akarok, akkor látogassam meg a siteját, ahol minden, de minden (a nővéred fürdőszobában készített magáról fotókat, kínai nacionalista amatőrpornó-oldalakon végzi az összes botnetről szedett fotó, kövér párt-tagok kobráznak rájuk) megtalálható. Banneljük, ezúttal több időre. Ez is ausztrál. Tele a banlistünk ausztrálokkal. Amikor M még élt, mesélte, azért költözött haza fél év után onnan, mert a pasik térdzoknijától idegrángást kapott. Hashmark térdzokni, az örök takeover-land.

Vagyok, vok. Tudom, tom. Laksz, lax. Hogy, h. Elvégre a magyart is lehet facsarni, csak távolról sem olyan elegánsan, mint az angolt. Persze, ki mire érez rá. Withering semmire, nála a flat az alap. Hülyére röhögöm magam, amikor eszembe jut, hogy Erichte, a nagy műgonddal egyénietlenített Ancient nagy műgonddal egyénietlení-

tett énekesnője úgy hívta a monitort, hogy the crimson glass, nekem meg kel ett másfél hét, amíg leesett, hogy miről beszél a lány. (Bíborüveg, első hal ásra 18 év, barna hosszú haj, távolba mélyedő tekintet, Gyűrűk Ura, bár-dokról meg messzi erdőkről kéne susogni neki, miközben szárazra dugják, fazonraigazításról vagy életében nem hal ott, vagy ő terjeszti a kerületben az új módit.

Veszélyes nick ez. Biboruveg. Gevurobib. Böses, junges fleisch. Egyre sátánibb.) Lánynak tűnt, legalábbis, mert szoknyát hordott, bár ebben a szcénában lehet, hogy a falusi kovácsoké a szoknyaszerep, jobb esetben ő az Alpha Femme (ejtsd, Prime Bitch) én meg megszakad-hatok a prototípusaimmal. Félig norvég volt, most valami darkwave csapatban énekel, avarban fényképezteti magát meg sírokra fekszik fel, aztán le.

411

A construction siteon túl fagy van, zimankó meg hó.

(Common gyűjtőnév, lófasz.) Nem tudok anélkül ránézni a placere, hogy azt ne mondjam, mekkora ipari bulit lehetne itt tartani, ez valószínűleg olyan betegség lehet, mint ami a ravereknek van, meglátják az ábécét és hab-zani kezd a szájuk, számukra minden egyes betűnek külön misztikus, obszkúr jelentése van, meglátnak egy budit egy szertetalajvizezett telken és már mélynyomók-ra gondolnak. Pár éve még mi is ilyenek voltunk.

Milyen lenne a világ copypaste nélkül?

002: SM ROUNDS

“Pleasure planet boy

Bad ass razor motha!

Lookin’ for a dose of action”

(My Life With the Thrill Kill Kult – Sexy Sucker) Az SM rövid, félreérthető és gunyoros műfaj. 160 ka-rakterbe, vagy annak többszörösébe tömöríteni fontos (vagy fontossá erőszakolt) üzenetet, ez olyan, mint nő-

nek az ultrarövid koitusz, egy-kettő-háááá. Napi húsz üzenet semmi. Jaj, engedj ide, csak pár SMSt szeretnék elküldeni, búg Y, próbál csilingelni egy kicsit, hogy gyorsabban rohanjak el a webmail mellől. (Hat éve gáznak tartottam a webmailt, a Gmail azóta téeszelnökkalapos, okvetetlenkedő kisgazdaként elvette a monokróm emailezés örömét, amihez még külön felöltöztél, ha olyanod volt, most meg a sörödet issza meg helyetted.

Webmail.) Később 160 BPMre izgulva beszél, amikor csak annyit írok neki (Y-nek), “Azt hiszem, félresült egy üzeneted.” Kontra: “Melyik?” Rekontra: “Amiben B és a jóseggű pasi volt megemlítve.” Re-rekontra, magyarázkodás, feszengés a következő f2fnél. Ilyen a nő, félre-412

lövi az SMt és zseniális gyorsasággal kürtöl szét titkos kapcsolatokat, jóseggű pasikat, netán centizett mérete-ket. Utánozza a férfit, aki keveri a női neveket, barátnő-

nek hív szeretőt és vica versa, van ez így. Az SM laggol (lagzik, lagos). Csaj a Földön, én egy űrhajóban a Hold környékén, 7-8 perc eltelik egy-egy válasz között, pedig nem is hosszú a körme. Ki kéne találni a szőkéknek azt a bil entyűzetet, ami a bil entyűk közti üresjáratban (ejtsd: lyukban) érzékeli a befúródott körmöt, csökkentené a hibaszázalékot, ha már a körömméretet nem is.

Az SM elér, elolvasható, egyoldalú, kitörölhető. Fiktív (én elküldtem, nem kaptad meg?). Fegyver (floodolni lehet vele). Csak azért nem bombolom le vele, ezt itt most kitöröltük, ti meg elgondolkodtok hunyorítva, kit is, mert nem tudtam kipróbálni senkin, akitől pontos infót nyerhetnék, hogy milyen címről érkezik a halálos adag, a központot meg csak nem hívom fel, hogy ugye nem lehet tracelni engem ezalapján? Marad a lapulás, a doc se ír semmit, hát ti sem a műszakin tanultatok program-dokumentációt írni, mi sem hobbikertészek vagyunk.

Az SM jó, elértem vele egy dudeot (nehezen döccen a dude, 2003-ban már pont nehézkes volt így hívni valakit, legutoljára Mátrix-paródiában hosszú-úznak le így zs-osztályú utánnégert, aki a Saintsbury’s sarkán vette a megbízhatatlan szerbtől a piros vagy a kék pirulát), akivel se mailen, se telefonon nem lehetett szembesülni, na mondom, apró kis szösszenetet erről. Haikura is jó. Az öt-hét-öt elég rövid ahhoz, hogy tizenhétszer max öt (legrosszabb nem létező eset), tehát nyolcvanöt meg kétszer space slash space, az 91, ennyi karakter átmenjen, meg még valami személyreszabott, mondjuk, “ölel, anyád” vagy “megdöglesz holnap”. Netán “<-- jó, mi?”. (Aztán megszületett a Twitter, miközben az Index és szomorúan elhasznált társkereső oldalak fórumairól gyengéden elcsúsztattam a mitcsinálszmost fórumait, 413

mil iomos lehettem volna, szomorúan félrehorgolt ház szomorúan félrehorgolt házmestere lettem.) SMben rendelni könyvet, mert az ISBN is belefér meg az összes rendelési adat is, aki ezt olvassa, adja át, egyétek meg az ötleteteimet és legyetek belőlem gazdagok, pukkad-jatok meg mind, hiába több ezer forint egy cappuccino, attól még a kombatboot a divat nálunk (ez akár egy anarchista techno-industrial-punk banda neve is lehetne, első betiltott sláger címe, „Megugattuk Jézust, erre elszaladt”). Sokkal elegánsabb a deface a polgárpuk-kasztó kérekegynarancslétnél, ha assemblyt dobsz a htmlbe, azzal gyönyörűen hazafújhatsz egy vinyót, ha meg kalapáccsal vered be egy franchise ablakát, attól meg csak az üvegesnek sört estére, adsz?

Az SM átveszi a klasszikus kávéházi csattanók szerepét, klikkelgetünk vadul, míg végül kiderül, hogy nem a nőnk akar megerőszakolni minket, hanem az influenza, nem a haver akar beköltözni hozzánk, hanem bin Laden, ilyenek. Kiszakad az emberből a lehel etnyi jaaaj, mást vár, de ezek szerint ennek a kis bolhafasznyi zsánernek is megvan a maga shock valueja, nem is elhanyagolha-tó.

Legrosszabb SMS ever:

“Terhes vagyok.”

Az SM az új gomi. Nem töröljük ki, ha kitöröljük, előtte leírjuk füzetbe irónnal, vagy notepadbe ujjal, kinek hogy.

(A múlt éjszaka kapott SM-ekben mindig a legőszintébb pil anatok kristályosodnak ki.) Az új giccs. Short message new world order.

Then Twitter came.

414

003: K FOR KICKSTART, D FOR DEFENSE

“I’m on a Mission, that niggaz say is impossible But when I swing my swords they all choppable I be the body dropper, the heartbeat stopper Child educator, plus head amputator”

(GZA – Liquid Swords)

Fél tizenegy, a parkoló mel etti motorbolt fényei neonhideg kéket húznak a webcamre, jobb felső sarokban végzi az utca vetülete pár download meg query mel ett. Az autópályán vaginadesztinációkra rágyógyult nyugatnémet kocsik és a rájukkampózott orv rollerblade street teamek sebessége (v, mint velocity) bőven meg-haladja a webcam érzékelési sebességét (s, mint sucks), sárga beremegett egyenesek festenek ólommentesből kottát, a gridlinet a szúnyogháló adja, GZA masszívan hergel közben a kotta alatt, if you’re living in the world today, you be hearin’ the slang that the Wu-Tang say, masszív pszichológiai transzfer zajlik a HQ csatornán.

Huszonhat éves lehet, a fényképe alapján legalább három, brit tanodákban derékszögű nemi identitásúra kalapált gyermekorvosról elnevezett kórral rendelkezik, pedig folyamatosan beszél. Fullszürke, middle class, middle age, ez lesz belőle, ha kiderül, hogy képes fúrni valamikor is, ha nem, marad a 7/24 chat, egyeseknek ez marad, egyeseknek más az életstílusa, majd mi is megkapjuk a magunkét. A HQ csatornán csendes az élet amúgy, gyors exchangeben merülnek ki a mongol barbecuek, ál ásinterjúk, titkos hírügynökségi beszerzett katasztrófafényképek a WTCről, hobbisátánizmus tíz percben, aki kérdez, *****, aki válaszol, ****. Előre meghatározható periódusokban növekednek a számjegyek a nevekben. Vad egyszerűséggel dobtam el egy 415

hírszerkesztői ál ást, mondván, nem értek Julia Roberts mel plasztikájához, sem Brad válásaihoz, nem érdekel-nek a sztárok, Syd Mead a mérce. A magyar népesség mozilátogatóinak legnagyobb százaléka elkeni a koleszterindús nyálat álmaiban legalább egyszer egy Syd Mead-járműre, tudom, láttam mindegyiket. Ugrott egy fordítói ál ás is, negyven fil ér nettó karakterár okkult könyvekre, szokásos ár az egyetemistáknak, nyílt titok, hogy egyesek két hamburgerár/oldal díjazással fordíttattak komoly könyveket, amelyek varázslásra nem is használhatóak, mert a mondatokban a rossz ár-görbe miatt ál ítmány elég ritkán található. More bitches got birth control pills in the park. Megint elindult a hullámvasút, megint lefelé, még mindig lefelé fut a real ife szögekkel berögzített pálya. Things ain’t coming fast enough. Csodálatos dolog a butaság, ha az ember alig ütötte túl a huszat. One-time, one-shot.

004: DEATH FOLLOWS THE ENEMY

“undead undead un-dead”

(Bauhaus: Bela Lugosi’s Dead)

Olyan csatatereken gázolok át, vérben és hamvakban szügyig, ahol nem is folyt háború, amik nem voltak meg, ahová egyszer sem hívtak meg randevúzni. Vöröses nyákpettyeket hagyok magam után, vöröses a szememben a vágy, vöröses vagyok én is, mert Doppler eljött értem, karonragadott, én pedig csíkot húztam magam után, megjelentem a spektroszkópon, van, akit ez boldoggá tesz.

Alec a szkepticizmus örökfekete pillantásával forgatta meg a cigarettát a nyelvén, a fejem mögé nézett húsz centivel.

416

“Hármunkat temettek el élve. Nicet, Eliast meg engem.

Nappal temettek el, hogy lássam még lemetszett szemhéjakkal is utoljára azt, ami sosem lehet az enyém. Há-

rom kibaszott koporsóban az Atlanti mélyén, étel, ital és fikázható TV-műsor nélkül.”

“De túléltétek.” Kikapom a fülemből a death favours the enemyt, ugrasztok az addicted to youra, példaképet idézek, bocs, de valahogy most haldoklom, túlpörgött a rendszer, az égből néha kibelezett samplerek hul anak a kávézó elé, a kiszúrt szemű felszolgálólányok egymás mel eit szabdalják a kiélezett élű tálcákkal.

“Nem, nem éltük túl.”. Alec pengemosolyt ereszt meg a levegőbe, ahogy a surikenmintájú CDvel elegánsan szed le egy fejet húsz méterről. “Egyék. Egyék csak meg, amit csináltak.”

Kimászunk a kávézóból, múzeumtér, valahol a háttérben a 2641998 szól, ideális fehér, magas falakhoz, darabka fájdalmakhoz, amik kiszögel enek, ahhoz, hogy rájöj ön mindenki, a szerelem Isten ürüléke, az ördögök éneke, a hiány mozgatja a világot.

005: NEED

“I won’t need a gun

to put an end to this

All I wanted was to lose myself

All I wanted was to have some fun

I don’t need a gun”

(Yvonne – Falling Down)

417

A Mactype és az Arial közti kétes olvashatóságú kipun lóg az idegrendszerem azon része, ami az elmúlt hetekből még megmaradt, a rosszabbik rész fekete tápfolyadékban ázik, kiszellőztettem a streetkid attitűdöt, volt, akinek nem tetszett. A koffein, mint szociális, asztal ap alá decensen feltúrt rágógumi-kultusz, megszűnőben, átveszi a helyét a keletnémet keltezésű, tehát minden bizonnyal cseh vagy lengyel gyártmányú instant energiaital, aminek még mindig olyan íze van, mintha a gyárban szopogatták volna olyan savanyúra, mintha. Taurinon tizenkétórázás, teljesen feleslegesen, a zonerunok csavarjai kilazulnak, olyan terepszemle van helyette, mint amit a gombafejű éretlen suhancok gyakoroltak a kilencvenes éra elején a 120 Minutesben, jobb alsó sarokból felvett hőbörgés, ég felé nyúlás, kisszekund-kvart-oktáv-kvint, miénk a világ, egy esetleges Grammy-díjkiosztó erejéig mindenképpen.

Semmi tintet nem használok, pedig/mégis zöld a víz, ami a cseppezett üvegen keresztül visszafénylik a világból, volume 10 mindig boldogságot ad, mert elszige-tel, volume 10 bass 2 esp off, nem akarok gondolatol-vasó discmant, ki lehet kapcsolni rajta az ESPet, dejó.

Gyerekkorba visszagyaloglás az esőn keresztül, a múlt lakásokból viszont már senki nem integet ki, hogy be-invitáljon, már az emlékek sem, ergo ez valami, amiért hálás lehetek az időnek, ha már. Az Idő türelmes, ámbár ócska kurva, egy rosszabb analógia számos kékharis-nyát nevezhet időnek, ilyenkor legyenek boldogok, hogy nincs kereslet egyes országokban (read itt) szel emileg megfelelően képzett, információéhes, négyes streetwise skil el el átott kölykökre. Gyors egymásutánban kevere-dik tauringőzön keresztül emlék valami kék, mangóízű, kopuláció közben bármikor tutira sikert arató italról, szétrúgott ajtóról, csalódott arcokról, reménykedő fej-tartásokból, ignorolt telefonokról. I don’t need a gun to let it all go. Withering közben eltűnt, majd egyszer visz-418

szatér a koleszba, mondják a spanok, még megismer-nek a fél világon keresztül is hónapok után, csurran az op, Kommie is megkerül, vigyorog ő is, persze, Death in Juneos képeket már látta, “ha megtalálja az ember élete szerelmét, akkor tél eg kevesebbet lóg online”, mondja, majd hozzáteszi pár másodperc után, “általában”. Vi-gyorgok a monitor másik oldalán én is, majd ránézek az Yvonne borítójára, “Auf PC/Mac night abspielbar”, leolvad a mosoly semmi perc alatt, nem akarom elhinni, hogy felnőttem.

19 másodperc trace sig ide vagy oda, mégis lekapcsol-tak, teljes egy lepedőt kell fizetnem nekik, B. közben már mage, bankot tört, 200k fölött ül a számláján és épp egy rendszergazda dühödt üvöltéseit rögzíti.

“Zaklatod”, mondom én, fél arcom bögre mögött.

“Három cukorral”, mondja ő.

006: LAY LADY LAY, DRUNKEN BOXING STYLE

Azok a kínaiak, azok aztán megoldották a járványos drogfüggőséget meg aztán nekik vannak a legjobb zugklini-káik is, a japánok meg hajolgatnak, a szociodarwinizmus kitűnően osztja a szerepeket. Valahol ott buktuk el helyettük is az egészet, hogy a cyberpunk által felvázolt világképben áztatjuk a lábunkat és oszlatnánk a go-molygó optikaikábelködöt, hogy mi van tizenkét órában.

Transzhumanista világkép, Ötödrangú Átlényegülés, mi meg, utcai parasztok, beleszarunk a gömbalakú létezés örvénylő gyönyöreibe és inkább belemarkolunk a PDAba, mint az asszony seggébe, az is ott van, milyen jó, szép fémes a fogása, vil og is, e.

419

Unalmasan blaszfémikus reklámötlet vil ódzik a külső

felületemen. Első képkocka, Jézus, tetszés szerinti pózban, csak a szponzor logója látszódjon a nyakkendőjén vagy barcodeként a homlokán, erősen val ás-orientált és fanatizmusveszélyes országokba majd az előbbi verziót terjesztjük. Második képkocka, Isten Második Bárá-

nya, Dolly, csurognak a klónozott belek vissza a drága kis klónozott száján és fáj a körme is, ráragasztották a paparazzik a járványos száj-és fitymafájást, vagy mi is a neve. A harmadik képkockába majd bérlünk az utcá-

ról valami kölyköt és kiszúrjuk a szemét két nyalókával.

Evőpálcikával ugyan stílusosabb lenne, ugye, Takeshi, ezt majd akkor, ha drogot, hírnevet és fel ációt szarunk unalmunkban. Te Is Ivartalan leszel? Ez persze csak a felirat.

Képzavar persze van, nincs is más, de legalább elvonja az emberek figyelmét a gondolkodásról. Ez egy olyan részeg éjszakán született, amikor rádöbbentünk, a filmszereplőket a shock value rémiszti halálra, nem nézik meg, hogy harminc kiló smink és gépolajtól csurgó mechanika akarja megmutatni nekik a tüdejüket kívülről.

Stephenson már az Enigmáról ír, lekaparom a sminket az új Sterlingért, bár már yenért is kaparnék és átkozom a szakmát meg Gibsont, hogy halogatja a Pattern Recognitiont, már csak a minta hiányzik. Snitt, Gibson szügyig sárban rámutat egy matyómintás terítőre, a háttérben az erdélyi havasok, azt mondja, Pattern Recognition. Konnichiwa, kiabálja egy sárgába és lilá-

ba bújtatott tinédzserhorda és kicsi-a-rakás-nagyot-akarnakot játszanak a terítővel, ami egy ízléses zoomot teletöltve egy hardcover könyvvé morfol.

Így jártok ti is, ha Zeromancert hal gattok és tizensok éves wu-shu filmeket néztek. Találkoztam egy idegeshajú (így), hajlott hátú programozóval, aki azt mondta nekem nagy hévvel lepukkant környéken baktatva, az a 420

cyberpunk, amikor nem ismered a játékszabályokat, de tudod, hogy vannak és akármikor meghalhatsz. Nem az, hogy nyíltan publikussá baszol olyan információhalmazt, amit mindenkinek ismernie kéne, mégsem ismer.

Nem ment neki a keypush-beolvasó rutin és oktálisban oldotta meg, magyarázta csil ogó szemmel. Nem vagy elveszett gyerek, mondtam volna neki, ha nem olvasz-tott volna a mélységes fáradtság meg belefáradtság ólmot az arcomra, így nehezen lehet kultuszt magyarázni.

Kultuszt magyarázni egyébként is olyan, amikor kimegy az ember a mezőre és elkezdi magyarázni a vakondtú-

rásnak, hogy igazából miért is rakta be a farkát a főnök feleségébe, seggbe, a kemény kúppá sodort éves jelentés mel é.

A négybetűs édescukros szirup szinkronban marja a pajzsmirigyet, az ínyt és a potenciát. Az utóbbit persze nem, de a potencia, mint a pornó alapegysége olyan, mint a “bajvan” mantra, felfigyelnek rá. Megszoktuk. A megszokásnak olyan parfümil ata van, ami után felkapja az ember a fejét és fényéveket kell rá várni, hogy megérkezzen majd fényéveket kell várni arra, hogy elmenjen. A vicc, akkor is, ha még nem jött meg. Alaptartozék tehát a megszokás, függőséget fejlesztünk ki bármire, minél többünk van belőle, annál kevésbé.

Withering elutazott vagy lekapcsolták, a többiek lemmingként uralkodnak és harácsolnak, boldog harácsonyt, mondhatnám nekik, ha nem röhögnék párezer kilométerről az arcukba és mondhatnám nekik, hogy a power electronic noise unalmas, fuss neki a ga-rázsajtónak fej el, utána egy jó darabig minden power electronic noisenak fog tűnni, még anyád is, aki behajol, hogy minden oké-e, úgy fog virítani a spektroszkópon, hogy még te is a csodájára jársz. Anyám, nem is tudtam, hogy téged is le lehet bontani Fourier-transzformáció-

val! Hát, édes kisfiam, édesapádnak is ez tetszett meg 421

először bennem. Zokogjatok ti is hisztérikusan, amikor kiderül, minden egy kurva színuszcsomag. Ezért göm-bölyű minden, még a Time Cube is, ami szerint minden kocka és minden a négyen alapul. Mondom, szentné-

gyesség, negyedik szem, négy óra van, a négy királyfi, a négy párka, a négy grácia, a szegínyembör négy fia, egy, két, há. Négy.

Lay lady lay? Drunken boxing style, pörögnek a lépé-

sek körbe-körbe a páston, zúgó fej el mennek az arcok körbe, mindenki másért fogad rád. A relax rutinok sorban esnek ki a padlóra, az idegrendszerrel együtt, megrúgtad, mint Molly, lehet visszamenni Chinhez és kérni még egyszer protézist, mondjuk, lábba. Undorral kapcsolni ki a refrént, az nem ide való, Al Jürgensent is harmonizernek kel ett volna beleszülni ebbe a világba, leborítani kalappal, elétolni a sört, gyere, haver, ezt a kis pofányit fizetem neked, nesze, csorgasd. Apám, ez egy jó kör volt, kár, hogy nem kéred.

007: KEEP FUCKING IT UP

“Jerry Lee Lewis was the devil,

Jesus was an architect, previous to his career as a prophet all of a sudden I found myself in love with the world so there was only one thing that I could do, was ding-a-ding dang my dang-a-long ling-long.”

(Ministry – Jesus Built My Hotrod) Nemtom, Gibson, miért beszélsz háztetőkön megélt ró-

zsaszín geodéziai hajnalokról, amikor az egész kóceráj kiábrándítóan acélszürke. A rózsaszín itt egyenlő azzal, hogy boldog vagyok, basszatok meg, hátha elmúlik, itt 422

equals Budapest, 2001, 56k homeland, bolond lányok futkorásznak az utcán a hóban, valószínűleg nem azért, hogy rózsaszín tül ben verjék őket telibe egy Ladának támaszkodva, bár manapság ha bárkiből bármit kiné-

zünk, csalódni már nem igazán fogunk, csak a dogging nem került még be a blikkmédia köztudattalanjába.

Ilyen környezetben lenne jó filmet gyártani, ezek a mi vég-napjaink, mint a Kolorlokál, csak nem Quakezünk (már aki) és nem fekvőzünk (már aki). A kávé stimmel, univerzális stimuláns, barna srácok pogóznak az érfalamban, néha érzem is, néha csak odaképzelem őket. Ezer év gyapottiloló fájdalma is az érfalakban swingel, készül-jetek rá, bölcsészképzések irigyelnék meg. Ez nem fog szerepelni a filmben, bár szólhatna koffeintúltengésben szenvedő fiúk és lányok szociális érzékenységéről, apakávéval jó, apakávénélkül rossz, életkávéval elviselhető, életkávénélkül mindless drag, brazilok bejelentik, hogy egy üzbég (mondjuk) hiperelit kommandó dezintegrálta a kávéültetvényeket, a fiú meg a lány pedig kávébabokat nyalogatva spricceli ki a vért ütőérből falra, a lefolyó vér pedig kiadja Brazília térképét, különös tekintettel a ká-

véültetvények locationjére, az azt jelképező vérrögöt le se lehet törölni a falról, soha. Ez olyan lenne, mint az inverz Chocolate, nem lenne profi színész, nem lennének benne szép helyek, semmi szép és jó nem lenne benne, közelítené ánusz felé a japán nihil-scifit.

Pedig már a zenéket is kiválasztottuk hozzá, sok-sok em-bertelen, lélektelen, slágertelen hatpercest, Hypnoskul , Ah Cama-Sotz, B-Ton-K, C-Drone Defect, Download, Feindflug, Fracture, Imminent Starvation meg Imperative Reaction, a végére meg egy kakukktojás, a Toi Doi, akik goát ígyelnek. Tavaly ilyenkor vágták a fejemhez, hogy shiva goa, mint olyan, létezik, de egészen azóta nem magyarázták meg, mire is gondoltak, örök tudatlanságban lettem hagyva. Azóta azért rájöttem, a shiva goa 423

nem egyenlő a Grál al, ő is csak át akart verni, mindegyik hazudik. Lehet, hogy Withering ezért utazott el, itthagy minket teljes egy hónapig, nem lesz broadband leech, nem lesz semmi. Utazás, hó, blowjob. Softdrink.

Ideális.

Mondok jobbat, fogjuk fel az AIDSet adathalmaznak, hiszen ha harapdálja a DNSt, van benne adat, amivel le is tudja azt harcolni. Ha adat, lejátszható. Bármi lejátszható zeneként, csak egy kel ôképpen szabadelvű player meg egy kel ôképpen nemsajnált-nemóvott hangfal kell hozzá, a tesztszignált csak kb. egy óráig bírják a kö-

zépkategóriás hangfalak, talán Isten hangja szól majd a HIVbôl, talán nem. A kérdés, a kérdés csak az, a RIAA levédené a pestist, ha megtehetné?

A tehetetlenség íze szürke, rohadt férgek tekergőznek ki a freccsenése nyomán, vadvörös cseppeket hagy a röppályán az adrenalin a pil anatba dermedve. A tehetetlenség ízét nem törli ki a terminál, öt zöld LED, hat, ha hunyorítok, a lényegen viszont ez mit sem változtat.

Ki kell futni a zónába, rohanni egyet, üresjáratot adni mindennek, betonba köpülni a huszonegyedik századi szubkultúrák örökigazságát, vagy legyen nagyon jó, vagy legyen nagyon szar, de most. Irigylem Hakkuh kamarádot, ő tudja, miért. Ha félreteszed a terminált és szemekre ébredsz a HUB sípolása helyett, jó jele annak, hogy valami megváltozott. Nem változott meg semmi. A napszakok rohadt egymásutánban váltakoz-nak. Fáradtság, nem kell lámpa, gyors a háló – reggel.

Kávé okozta öntudathul ám, nem kell lámpa, gyorsuló ujjak a keyboardon, lassabb a háló – délutánig ez van.

A kávé nem segít, gyorsuló egymásutánban ugrik be a hexafehér, mint új költői eszköz, lassuló ujjak, viszonylag gyors a háló – délután. Tompultság, lámpa vagy a LEDek elszórt szentjánostánca, döglődő háló, avatarok 424

lepik be, este, éjszaka. Tompultság, átfordulás három-

éves mangakerek-szemű érdeklődésbe, egérklikkelge-tések adnak egyfajta hihat-ütemet, gyorsabb a háló –

hajnal. Semmi sincs. Ez az alvás. Mélybarna párhertzes (még hal ható) zúgás adja az alapjáratot. Olyanok vagyunk, mint a vil ám, ami rossz helyre csapott be, fekete szemceruzával körbefestett eső, dühprotézisbe szorítva. Dadogó roncsok leszünk mind, járjunk tán-cokat törött térdekkel. Egyszer majd csak visszajön a commandprompt, egyszer úgyis lesz reboot.

008: THE NOBLE EIGHTFOLD BANDWIDTH

“Flesh of my flesh

And mind of my mind

Two of a kind but one won’t survive My images reflect in the enemies eye And his images reflect in mine the same time”

(Mos Def – I Against I)

Takarékra húzott eseményhorizont. DMG-666, így néz-nék most ki, ha részvényárfolyam lennék, aki megvett, adjon el. Jó ideje vörösben játszik a világ a szemeim előtt, pedig a látómezőben felhalmozott kéjtárgyak átlagolt színértéke a szürke felé mozog, ilyen szürke útvona-lakat vágtak a Radical Rhythms gabbái is az ál omány-ba, megalkuvás nélkül szteppelve végig a 24/7-et, a megalkuvás halál, mondj nemet vagy mondj igent, de ha tudsz, inkább nemet mondj. Büdös, de zamatos szoci-

ális alapegység, emésztésserkentő, reggel kettőt, mel é három mailbox, egy ICQ, gyakran néggyé fajuló két IRC-csatorna, öt portál, térdelek az alpha blending szentjének, hogy egymásra tolt áttetsző ablakok fornikációs tömkelegében élhetem az életem. (Itt egyszer olyat ír-425

tam, hogy belevetéltek egy hul adéktárolóba és utána is köptök, de ezt már nem értem, Angyalföldön mindig dühösebb volt az élet.)

Right here’s where the end gon’ start at. Konflict. Kontakt. Kombat. Túlélési ösztön nul a egész töredék, szimpátiakvóciens nem jellemző. Irigylek egy bloggert, hogy képes tökéletesen felhabzó módon előadni a kesergő mindennapokat, ujjongok, ha meglátom a betű-szám kombinációt, ami az övé. Szlenget találtam, minden feeling, a hangulat, a kedv, az emberek, az évek, az ételek, italok, események, vérontások, a háziál atok mind-mind feelingek lesznek. Legalább elérjük azt, hogy az amné-

ziások is könnyedén megértethessék magukat velünk.

A sors iróniája, chatlineon az aktuális nyelv csatornái úgy némulnak el, mintha mindenki lehántotta volna az ujjait, hogy anyu most hozott újakat a szervbankból, az-tán kiderül, hogy heh, mégse, a régi ujjak vak kukacok-ként ágyazzák magukat bele vagy a szemetesbe, vagy a legközelebbi élőlénybe. Revelációk sülnek el egy csatornán, ahol kivétel nélkül senki sem figyel (mert alszik vagy away), én sem. Van ez így, online az ember elveszíti a társasérzéket, miszerint a partnerednek is van élete, egyesek megsértődnek azon, ha nem válaszolsz azonnal. Igazi profi metonímiák születnek ilyenkor, úgy kiabálnak a szalmaidegzetű ifjak, mint a vakok, ITT VAGY?

HOL VAGY?, mintha a libidójuk múlna rajta. If you’re a combat bitch, you’d better be up. A letöltési mintázata-im mindenesetre tökéletes pszichogiai és szexuális profilt adnak rólam, tudom, hogy tudják, hogy tudom, hogy logolnak.

Feszes corporate köcsögök voltak, hosszú évek polírozott rutinjával pil angókönnyeddé edzett háromujjal ka-paszkodtak a nyakkendőbe, amikor erkölcstelenséget emlegettünk, spywaret, öngóllal ötvözött hitelrontást.

Online hacker wannabe community? Nem éppen biza-426

lomalapú szindikátus, mondták, miközben a háromujj pókot játszott az izzadt nyakkendőcsomón, nemhiába tekertük fel gondoskodó apai előrelátással az irodai légkondit, sugározzuk a meleget, egyétek.

Olyan lesz, mint a Redcode, elkülönített aréna van a léte-zésre, virtual machineja lesz mindenkinek a saját gépén, ide lehet majd betörni. Görcsöltünk az erőfeszítéstôl, hogy ne unjuk el magunkat, büszkék voltunk Cathre, aki a Powerpointos “mi is a hacker?”-prezentáció első grafikonjánál habos-íveset hányt a szemetes irányába, majd ketten kicipelték. Irigyeltük is, nem kell briefingre jönnie pár napig. A vicc csak az, hogy ebben lesz exploit, amit kihasználva a userek rendszere ténylegesen törhető és átjárható lesz. A corporate delegátus egy nagy közös arca felragyogott a narcisztikus humor fényében, mi egytől egyig méretes négerfaszláncot vizualizáltunk a szájukba. Nagy, súlyos mérettel. Kérdésünkre, hogy ezt esetleg nem egy EXPLOIT feliratú gombbal kéne-e a já-

tékosok figyelmébe ajánlanunk, csak annyit mondtak: a szerdai videokonferencián erről is beszélünk.

Heti háromszor-huszonnégyezés vazopresszin és meszkalin három-kettő keverékén, a spermától és verejtéktől megfogta a hexasárga a matracot, ami egyszerre volt ágy, kéjlak, ebédlőasztal, tárgyaló valamint funda-mentum a geodéziai hajnalokba nyúló brainstormokhoz.

Ezt ajánlották fel, miközben undortól bezöldült arccal meredtek a milkmatchelő újoncaikra. Milkmatch: három meccs a q1dm4 q3ba átforgatott verzióján, a vesztes egy isteneset kortyol a három hete ál ni hagyott, kétes ál agú tejből. Egy játékstudióban a motiváció és a kreatív szadizmus aljnövényzete hamar kihajt és gyomként ott is marad a falakban, a fiókokban, a szemüvegek csavarjai mögött. Fogadtunk velük, ha milkmatchben az ő legerősebb gamerjeik háromszor megverik a mi leggyengébb takarítóinkat, megcsináljuk az exploitot, 427

eladjuk a lelkünket drogért meg gecimentes lepedőért.

A legerősebb gamerből csak a fekete pamut csuklószorító maradt meg Romero rádolgozott aláírásával meg az új generációs, intel igens fénykezelésű Oakley, ennyit is ért. A leggyengébb takarítónk leült, Azerbajdzsánból jött, fényvisszaverő ezüst-vörös tübetejka volt rajta, a pupil ájára meg ráégett a konzol, annyiszor eszközölt manuális beál ításokat. Három-nul ára verte az Oakley mögött a huszonnégyet vicsorogtató corporate srácot, kétszer, ráadásul. Maradt a matrac, drogok nélkül, a pepperonis pizza meg az alkoholmentes sör, ami egy Arizona mellől eresztett génmutált medve vizeletével összehasonlítva… értitek.

009: YOU KNOW WE FAKE TONIGHT

Withering él. Nem vesz papírpénzt, nem vesz plasztikot.

Bamba harminckétfogas vicsor ül az arcomon, ahogy egy darkwave fórum siteját túrom, ezt a nicket is ismerem, ezt is, amazt is, ezzel queryztem, ez accesst adott, ezzel jól megértettem magam, amaz meg úgy néz ki, mint egy rosszabbfajta rajongó egy magyar pajtarock banda sörbűzös kétakkordos, diadalmas fel épésen.

Szegény, szerencsétlen hordalingen.

Még egy, még egy lépéssel közelebb, 1-800-suicide, ta-lán én vagyok Dr. Online.

A Hybrids meg a Vidna Obmana olyat alakított, amitôl a családom rezgő fej el kezdett el hadoválni hazajáró lelkek beazonosíthatlan hangjairól, ilyenkor magyarázza meg nekik a visu pluginbe belegyógyult szögecsfej, hogy ez egy hollandi delfinárium, délután fél három és háromnegyed hat között. A delfinek a holtak nyelvén énekelnek, azért táncolnak a mélyben, a holtaktól tanulnak énekeket, csontkézbe simítanak kopoltyúkat. Túl 428

nagy eseményhorizontom van. Egy csatatestvérem azt javasolta nemrégiben, “Addig rúgd fejbe, mielőtt kima-gyarázza magát!” Egy hónapig viszem az oltárjához a rizsgombócokot, annyira igazat mondott.

she doesn’t want to write me anymore she has three parents and a dog

and her sister that has pink satin sheets on a waterbed do you wanna dance?

grandma’s got a goat in the kitchen A függőség nem moduláris. A függőség omnipotens, értelemmel ruház fel és ugyanakkor lemeztelenít, ha arról van szó. A függőség költészetet szül, gyűjtőszenvedélyt. Jelentették már fel barátok egymást MP3ért, buktak meg vizsgák sokórás IRCchatek miatt, haltak bele emberek Quakebe. Az új világrend gyors szem-kéz koordináció franchiset követel, intel igenciával öntözve.

Ha nincs IQ, nem baj, a chatlineok és a fórumok átlag élettartalma hónapokban mérhető, utána korrodálódik és mélyrepül.

80′s eurosynth.Itt ál unk a vortex szívében, eye of the storm, háromegyedből négynegyedbe kapkodom a lá-

bakat meg a tempót, boldog mosollyal ismerhetem be végre, hogy a freaknessségnek életet adtam a három s betűvel, így a szép, beletörni a magyar nyelvtan vaginá-

jába a felmosóbotot és kifordítani a szálkákat, custom-made erényöv, valamire még jó lesz.

Küldjük ezt a számot mindenkinek, akinek valamennyi-re is megdobban a szíve, amikor az ezerszer hal ott és unásig ismert telefonszámot tárcsázni kel , köríteni, virí-

tani íkút, van, akinek csak az van.

429

Mondok újat, azt is elvehetik.

Itt ál ok az Ötödik és a Vermouth sarkán és parkolóóórákat használok sétapálca gyanánt, Mistress Jessicka a ráeszmélés legkisebb jele nélkül vibrál #00ffff és vörös árnya-lataiban, tinteli magát, tintelném én is, ha hagyná. Marad a voyeurizmus, mint a webcamvilág legördögangyalibb kitalálmánya a gömbalakú egyszem óta, valójában Luke Skywalker is a webcamet hessegette a feje mellől, ka-szát se tud az forgatni, nem hogy fényszablyát.

Sátáni, sátáni. Amikor Whigfield azt énekelte a huszadik században, hogy i need your body tonight, nyíltan kifejezte a Marsról érkezett testrabló szektához való kötôdését. Whigfield a skandináv kultúrkör Lestatja, megérhetjük még, hogy riporterek nyakát harapja el, barátnôit pedig kútban hagyja füstölögni. Vigyázó sze-meiteket mel eire vessétek.

A függőség tehát eseményhorizontot csökkent, szűkíti a lehetôségeket és elhomályosítja a “bajvan” mantrát.

Messze vagyunk még az ultimate bukástól, a rádióál-lomásból csak szirup bugyog. A kommunikációigény is kicsalja a böfögőaddiktot az emberből. Két mailbox, két IRCháló, ICQ nyitva, legalább négy ablaknyi hírportál al.

Az éhség enyhíthetetlen, önmagát enyhíti és propel álja előre. A függőség Isten, én pedig a lábát csonkolva akarok a földre hul ani. Nyolc lábon.

010: RINGZ

“He lives his life in a world full of women and he takes what he wants from her life and he throws the rest away”

(Lush – Light from a Dead Star)

430

A hollóhajba öltözött lány a mozgólépcsőn vágta el a torkát, hideg gonddal ügyelve a pil anatra, amikor Rudy azt adja el refrénnek, ha meg kell halnod, halj meg té-

len. A borotvát még K.-tól kapta, a tizennyolcadik szü-

letésnapjára, Christian Death összessel együtt. A zenék kiélesítve, fegyver a hüvelyben, mondta két füstfelhő kö-

zött K, a fény véletlenszerű botlásai a borotva bumpolt felületén elvonták a lány figyelmét a moralizálásról.

A Vampirefreaks olyan volt, mint az AOL, sosem volt ott tizenöt percnél tovább, mindig csak az adminokkal rúg-ta össze a port, a Gothic Classifiedson sem lett királynő, a Hét Goth Babájaként sem simítottak végig rajta soha, ez utóbbit nem is sajnálta, ami chic, az nem jó. K. erre mást mondott volna, de ő már nem volt ember, eladta a nadrágját és a farkát (Railgunnak hívta, ha nő térdelt be néhanapján elé) a corporatenek, keserédes Bangkok ízűre kevert designer drugokon huszonkétórázott, ez ugyanis meg a Quake sokkal elegánsabban mosták át az ember agyát, mint a hitvita. Erről sem beszéltek.

Csak akkor vették észre, hogy már nem él, amikor a csuklójából ernyedten hajlott ki az életfenntartó rendszer, a LED úgy akadt ki, mint egy hevesebb reaktorra rákötött nagycsaládos karácsonyfa, a szinapszisok pedig Cserenkovkék rózsákként sültek ki jól látható sza-kasz mentén, torokmagasságban.

Egy kel emetlenül rövid bukkakéért cserébe postolták neki minden newsgroupba a “Hogyan kövessünk el elegáns öngyilkosságot nyílt színen” FAQot, egy utolsó csavarral még odamutathat a netes közösségnek, szinte-szinte visszatáncolt, amikor belegondolt, hogy mekkora szankciókat lehetne egy ilyen eset után hozni, ember, azt látni kéne. Vál at vont, előbb-utóbb begyűrűzik minden és kéjesen recseg utána.

431

K. fényes, verejtékező plasztikarccal pagedownolta vé-

gig a FAQot. A szikár ASCII nem ennek a generációnak való, mondta, béb, ez a generáció lassan olvasni is elfelejt, ha nem mondod azt, hogy “ingyen pina”, “share to twitter” meg “real darknet porn”, akkor nem is olvasnak bele. Túrjanak rotten.comot meg az anyjukba halott gyereket, mondta erre a lány fél arcot beborító tükörszemüveg mögül, neonsárgába karcolt neonkék minták tükröződtek K. laptopján meg egy fél üveg Jolt, a lány hangos kortyolásával együtt. Gyerekkori rendel enesség, magyarázta gondtalanul, a dobozt az alján maradt korttyal együtt a hetedikről vágta ki, pár mil iméter híján az ablaküveggel együtt. Aztán, ahogy kiengedte magát a bejárati ajtón, a lakás random pontjain meggyújtott áldozati füstölők közül még elúszott hozzá a grenade launcher takk-takkja.

Az addikció édes.

Képzelgő rebel is neurotika, mondták a lányra, aki faarc-cal itta tovább az édesre nyalt ízű türkiz energiabombát, bal kézzel egy többször átbelezett PDA-t nyomkodott, a hírek unottan mindennapos latyakként csorogtak a goggle belső felületén. Elitista ribanc, mondták rá, de sem ő, sem K. nem mozdult erre, K.-t jobban érdekelte az arénaverseny, arra gyakorolt napi öt órákat, a lányt pedig jobban érdekelte K., aki csak akkor mozdult be három órányi frag után, amikor egy fog közé kapott szi-varba öltözött, olajtól fénylő test nézett vele szembe a monitoron túlról. A lány háta szimmetrikus perforáci-

óktól volt rögös, K. ujjai útvonalat kerestek rajta, mind-annyiszor eltévedtek a lapockák között. Csúnya leszel, mondta. Csúnya vagyok, felelte a lány, akinek életét egy ötször ötös szoba foglalta magába, tükör, webcam, kamera és visszatükröződő felületek nélkül. A csuklójában implantnak kikiáltott mágneses fémgöbök áldozatokat találtak maguknak az olajtól verítékes asztalon, egyiket 432

a másik után.

Amfetaminnak hívnak, a világ legelbaszottabb módján vagyok tökéletes, dugta ki a lány a nyelvét a fénykép kedvéért. A perforációk vastag kötegekben izzottak a hátán, a csuklóján, a köldöke felett, megannyi réteg bőr és latex alatt szégyenkezve. Az én életstílusom, bökött ágaskodó mel ei közé, az én életstílusom ezerszer jobban néz ki a csil ogó cutnpaste üzbég divatmagazinok-nál, csinálhatnál a napi toalettemből egy-egy reggeli kiadást, híresek lehetnénk, te a bil entyűzeteddel, én az instantkórházként működő, amúgy egész csinos fanszőrömmel. K. két pályatöltés között lenyúlt a lány lábai közé, a csil ogó fekete szálak halkan susogni kezdtek és parfümöt nedvedzettek. Szabasd kétágúra a nyelved, azt szeretem, mondta erre.

A düh dalának egy hangja van csupán, K. ezen a dalon huszonkétórázott, gömbbe dagadt szemekkel a goggle mögött. A kesztyű néha lehul ott a kezéről, a lány pedig gondosan felvette, leporolta és visszahelyezte megint, a koffeinadagolót pedig feltekerte olyankor, talán gondoskodásból, talán bosszúból. Amfetamin vagyok, énekelte a konyhában, adrenalinon élek. Akkor már minden newsgroup azon csámcsogott, milyen zenére jobb ön-gyilkosnak lenni, :Wumpscut:ra, Leaether Stripra vagy éppen a Swansra. Egy felsőoktatást sejtető hostról jött tipp Lisztre is, de őt sürgősen k-linera tették, a jó kap-csolatoknak köszönhetően egész Európában.

Amfetamin kéken izzó macskaszemekkel bámult a krisztuspózban heverő meztelen férfira, a kontaktlencsék fájdalmasan nagyok és elevenek voltak, a hirdeté-

seket viszont még semmilyen crackkel nem sikerült eltá-

volítani. Az az egyetlen baj veled, suttogott a lány, az az egyetlen kibaszott baj veled, hogy nem tudsz kiszál ni. A férfi kisütött érzékekkel hevert, talán hal ott valamit, ta-lán nem. Meglátod, mi lesz belőlem, mondta a lány, azt 433

ott pedig takard el vagy vegyél fel hozzá ammót, mert ez így elég szegényes. Ez volt az utolsó mondata, amit a férfi hal ott, ez volt az utolsó mondata, amit még a férfi sem hal ott meg.

A hollóhajba öltözött lány a mozgólépcsőn vágta el a torkát, hideg gonddal ügyelve a pil anatra, amikor Rudy azt adja el refrénnek, ha meg kell halnod, halj meg télen. A borotvát még K-tól kapta, a tizennyolcadik születésnapjára, Christian Death összessel együtt. A zenék kiélesítve, fegyver a hüvelyben, mondta két füstfelhő között K, a fény véletlenszerű botlásai a borotva bumpolt felületén elvonták a lány figyelmét a moralizálásról. Elbaszott egy kedve lesz, ha megtudja, hogy csak ennyien figyeltek fel rá, morogta K. és a holttest pupil áját vizsgálta egy tűméretű orvosi kamerával, az adatokat a város felett lebegő információs műholdak továbbították öntudatla-nul a kellő helyekre. A helyszínelő tizedes gyanakvóan meredt K.-ra, aki félbetörte a műszert és elpöckölte a szemetes felé. Nem érti, nézett vissza a kaján mosoly a férfi szemében. Mindig visszajön.

014: SORT OF UNTITLED

Az élet apró örömei 0200-0300 CET közé vannak targetálva. Tíz éve mozog Westbam Celebration Generationje az örök adrenalinvasutak között, abból a századból, aminek alternatív (értsd, jobb) lefutását a glowstick, az Amerika Kapitánynak öltöztetett rave-drusza, Keith, annak shotgun-fogú adverzáriója, Goldie, valamint annak csaja, a nôiesség és a dilettantizmus között vérprofi nyugalommal lavírozó Björk fémjelzett.

Marusha sapkája artifact, azzal a szerepjátékos felügyelet foglalkozik, két példányban, minimum 10 oldalban, hétfô reggelre.

434

Tíz éve Westbam, Outzider/Darkzone, $volkraq, a Future Crew jelentették a művészetet, a mainstreamtôl 6 órában kikandikáló unitokat, a föld alatti roham meg a Leaether Strip volt, a Front Line Assembly meg a Clock DVA, fanzinokba, kiváltságosok polcaira bújó megannyi relikvia. Heti egyszeri zarándoklat az I9-J9re, listát bá-

mulni és másolt kazettákat hal gatni. Azóta már másnál a lista, mások bámulják, a váltópénz viszont 250 HUF

helyett a friendship lett. Igaz, azt nem is lehet megenni.

Ücsörgés egy háztetôn, valahol egy körüti házról, lelá-

tunk a hektikus pontokra. Egy sávon sincs semmi, nincs deal odalent, tinik vannak, alkoholmámor van, baszás van. A Jolt pezseg kicsit még, a telefon nôi hangon be-búg, “incoming transmission”. Moll, te sem tudsz egy jó pil anatot találni a hívásra. Harminc másodperc adott a menetfelszerelés összekapására, azzal nincs gáz. “Hát te?” A szemek parázslanak a tetôn. “Felhívás van egy já-

tékra.”, mondom, aztán nekilendülök, elnagyolt a szaltó a levegôben, de még a sikoly se hasíthat bele az ívébe.

Hat másodperc freefal . Visszanézek, a falba lapul a ré-

mülete meg a hitetlensége. Nem baj. Az is jó lesz még valamire. Got your distress signal, girl.

016: FLEX THE RAZOR I’M LEAVING

“What’s the purpose of all progress If we can’t find true happiness

There’s an amplitude we forget

And our restraints destroy the facts”

(Aghast View – Truthlike)

435

Hajnalokig virrasztottunk ébren piszkosszürke képernyôk elôtt, olyan fényük volt, mintha a lelkünk su-gározna belőlük. Perzsaszőnyegbe, utóbb betonba ta-postuk az országkódjainkat, papírról notepadbe, fárad-tabbjaink wordbe vetették habzó szájú írásaikat.

A szívünk gyönyörrel telt meg, látván, hogy olyan egyedül vagyunk, mint a világítótorony, cel ák erdejében egyetlen elosztó. Egyedül a felhôk felett stewardessek nélkül, telefon elôtt foglalt jelzéses helpdeskkel, egyedül az utcán, a részegek pedig nekifutásból próbálták ledönteni a házak falát.

Akkor húzott el mel ettünk egy giroszkópra gyógyult tizenéves, a fél fejét sötét karomként ölelte körbe a HUD, gurult, iRCelt és telefonált egyszerre, Adonisz antitézise, Baudril ard ikonja, energiaitalért állt sorban a kisboltban hétfôn-szerdán-pénteken este 9 óra 5kor.

Leszartuk Marinettit akkor, az oroszlánkölykökkel és a Póval együtt, üzeneteket lôttünk ki a public sms-falakra, ott ragyogtak öklömnyi pixelekben a fôtéren, a pályaudvar mel ett, az adatbázisokban, kitörölhetetlenül. Az arcunkra esô és rozsda tapadt, mert ez teátrális és könnyebben megjegyeztek minket, valamint a fekete kommandokunston nem látszik meg sem ez, sem a vér, alvadtan meg pláne.

1. Még ma bandát alapítunk * gyorsak leszünk, energi-kusak és miénk lesz a legtöbb groupie.

1b. Krust szerint nem kel enek a kismel ű tizenhatévesek.

1c. Leszavaztuk a Zeuromancer nevet, öt a nul ához arányban.

2. Bátorság, vakmerôség, lázadás.

2b. Krust szerint a halmozás jobb lenne a lázadás he-436

lyett.

2c. Leszavaztuk a halmozást, négy az egyhez arányban.

3. A bölcsészek unalmasak. Agresszió, álomtalanság, mae geri, utcaszleng, ez az új irodalmi közeg.

4. A sebesség szépségét meghagyjuk Japánnak, advokáljuk helyette a 24/7 szatel itet, alanyi jogon.

5. Az ember sem az űrben, sem a volán mögött nem jó téma.

5b. Krust szerint minden csávó, akinek Stetsonja van, király arc és mindig volán mögött mutatja a kamera.

5c. Ministryvel érvelt mindenki, leszavaztak, ezvan.

6. Aki költônek meri magát hívni, azt térdkalácson rúgjuk. Közelrôl. Nagyon közelrôl. Kétszer.

7. A szépség csak a küzdelemben rejlik? Vegyétek be mélyen inkább.

7b. Ezt is megszavaztuk gond nélkül.

8. Az Idô és a Tér meghaltak tegnap, de a számlámat ki fizeti ki?

9. Kommandokunst maradhat, militáns eszméket a ku-kába, nôimádatot vissza.

9b. Krust megemlítette a Tank Girlt.

9c. Krust ájultan hever a söntés alatt, ahova bedobtuk.

10. A múzeumoknak és könyvtáraknak jó konnektje van a gerinchálókra, hagyjátok ôket békén. A feministák szüljenek, avagy ujjazzanak maguknak gyereket…

437

#2 és elmélkedjenek a szaros pelenka lételméleti problémáiról, Heidegger szerint.

Multikulturálisak vagyunk, az országkód a lényeg, ha

.orgról vagy, furcsán nézünk rád, ha .mil-rôl, furcsán né-

zel ránk (mi pedig már sehol sem vagyunk, vészkódokat SMezünk körbe és bordélyokba menekülünk). A gondolkodás árt, a művészieskedés árt. Le a kreatívokkal, akik pénzért nem csinálnak semmit, le mindenkivel, aki ugyanezt csinálja, de még ahhoz sem vette a fáradtsá-

got, hogy kreatívnak neveztesse magát. Nem vagyunk se nap, se hold, mi egyszerűen csak tudjuk, hol nem csúszik a jég. Még ma megsemmisítjük a futurista kiáltvány összes hozzáférhetô példányát.

Adonisz antitézisét még aznap este elpáholtuk a giroszkópjáért. Krust, Krust még alszik.

024: OPAQUE DISPLAY OF POWER

A Fényhozó sajnálatraméltóan komikus figura, adják-veszik a telefonszámát az emberek, minthacsak rajongói lennének, a Trónok szerint a földi lakosság java a sötétséget éltető ún. teeshirtökben jár, ezt viszont csak egy bizonyos frekvencián lehet látni, amin csak ők látnak meg Malaise, a Fiú Akinek Már Egy Testrésze Sem Ép, de krokodilbőr szkepticizmusát ez sem tudná nagyon kikezdeni, ha figyelne rá. A Fényhozó telefonja gyakran csörög, mert adják-veszik a telefonszámát, az amerikai kontinens kedvéért az 1-800-HELLt duplaáras szolgáltatássá tette, valahova Clichy környékére van átirányítva a hívószám, ha a geográfiai környezetre telefonvonal-terheltség-térképet lehetne feszíteni, Clichy szupernovaként ragyogna Európában. Malaise ott szü-

letett, Azon A Helyen, Ahol Minden Testrészét Eltörte, Lehetôleg Egyszerre, ekkor még nem volt szkeptikus, 438

pedig többször szaladt meg alatta a bölcső, a csecsemő ilyenkor a plafonon, szülei, Akik A Minden Testrészét Eltört Fiú Nevelői, a padlón végezték, ájultan. A Fényhozó telefonja gyakran csörög, szívességet kérnek tôle a suttyó/Don skálán, házi feladattól világuralomig ingadozik a kívánságlista. Kevéssé ismert tény, hogy csak azok a kívánságok teljesülnek, amelyeket luxxal mérnek le, a Big Bang közvetlen előzménye a “Csak azt a kurva napot, csak azt lőjétek már ki” mondatban csúcsosodik ki. A kívánságok magukkal rántják a telefonálókat, ott keringenek a rendszerben meg a készülékekben, több bil iárdan szólnak egyszerre belőlük, a Fényhozó mindegyiket név szerint ismeri, szólítja, raktározza és fraggolja, kedve szerint. A kívánós (terhes anyák, vigyáz-zatok!) kedvben pangók, pár perc elteltével, pangottak mel é véletlenszerűen dob lapot olyan Tarot-pakliból, amelyben 78 ugyanolyan kártya lapul egymáson, ugyan a képek adott idôközönként változnak, ez mégsem old meg semmit. A Fekete Halál idején beragadt valami az égi gömböknél, magyarázta egyszer Malaisenek, több hónapig csak tizenhármast tudtam húzni, aztán rájöttem, hogy használat elôtt alaposan fel kell rázni, csak akkor működik. Malaise szemei mélyen ülnek, mert visz-szább implantáltatta őket az arcüregében, belebámul a Fényhozó pofájába, és azt mondja: Te milyen szánalmas, szar, szemét alak vagy. Isten ilyenkor érzi azt, hogy a Menny humorérzéke még mindig a régi.

439

believe in the future by creating it first 440

Nindzsázd be magad a sorok közé. Szó szerint.

A Damage Report és a Karmamedia egyszerre tekeri a fe-jetek köré a crowdsourcingot: a könyv megszületésének első pil anatától fogva a vásárlók (sőt, az érdeklődők is) megvásárolhatják az egyes oldalakat a damagereport.

hu oldalon. Ha annyira tetszik egy szöveg, hogy a neve-det szeretnéd ott látni a közelében vagy tudatni akarod az olvasókkal, hogy neked ez az oldal többet jelent, mint nekik, most megteheted.

Az oldalak alján leolvasható QR-kóddal nem csak azt nézheted meg, hogy ki vette meg az egyes oldalakat, hanem megjegyzéseket is fűzhetsz hozzájuk. Vagy akár tovább is írhatod őket, ha olyanod van. (Már vannak, akik pótfejezeteken és kiegészítő szubjektívélmény-könyveken dolgoznak. Csak hogy tudd.) 441

Sajtóvisszhang, utóélet.

Egy helyre gyűjtöttem az összes recenziót, interjút, véleményt meg ostorkommentet az internet jobb és rosszabb bugyraiból. Utólag is köszönet minden újságírónak, bloggernek, tambleritának, kreatívnak, barátnak és ellenségnek, aki írt róla.

damagereport.hu/reakciok

Külön köszönet jár minden egyes zenész és DJ

jóbarátomnak, akik hangba, ütembe és dallamba fordították át a Damage Report kiemelt szövegré-

szeit - újra bebizonyították azt, hogy minden egyes gondolatnak megvan a hozzá tartozó hangja vagy zenéje. A fenti URL-en megtalálható minden hanganyag, ami a könyvhöz készült.

442

Bari Máriusz (Damage) újságíró, blogger, kulturális interrupt, koffeint alakít át bármivé, azt meg még több koffeinné. Volt már forgatókönyvíró (Nyócker), sajtótá-

jékoztatókról menekülő, tudományos rovatba szorult újságíró (hvg.hu), alapított közösségi oldalt alternatív fiataloknak (ld50.hu), majd gyártott magazint azoknak, akiknek az alternatív már nem volt elég (The Dose), fertőzött főiskolai agyakat közösségi médiával (IBS), korábban rá-

diós (EstFM, ParaRadio), szövegíró, partiszervező és DJ.

Saját bevallása szerint: Kiolthatatlan szerelem a furcsaságok, ázsiai konyha, popkultúra, energiaitalok, kávé, (pupil a)pornó és Japán iránt. Bármi jöhet, ha mérhető

a Scoville-skálán.

Vagy van frekvenciája.

Jelenleg Észak-Londonban él és amikor nem közösségi menedzsmenttel foglalkozik, fej el lefelé lóg a plafonról, infografikákat hegyez és első regényén dolgozik. A pró-

baolvasók nem hiszik el, hogy nem egy lavórnyi LSD-ben ázva teszi mindezt, pedig.

443