DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A szerzőről

DR. DRÁBIK JÁNOS a Szabad Európa Rádió nyugdíjas vezető prog-ramszerkesztője.

1938. június 9-én született Budapesten. Csellistának készült. Zenei tanulmányait a budapesti Erkel Ferenc Zeneművészeti Szakiskolában és Zenei Gimnáziumban végezte Banda Ede növendékeként. Ugyan-itt érettségizett 1956-ban. Kéztörés miatt azonban pályaváltoztatásra kényszerült. 1960-ban fejezte be tanulmányait az ELTE Állam - és Jogtudományi Karán, 1968-ban pedig az ELTE Bölcsészkarán, ahol filozófiát tanult. 1971-ben ügyvédi-jogtanácsosi vizsgát tett, előzőleg pedig a MÚOSZ Újságíró-iskoláját is elvégezte.

1979 novemberéig különböző jogi, szerkesztői és államigazgatási munkakörökben dolgozott. Amerikába történő távozását megelőzően az ERBE jogi osztályát vezette. A New York Universityn folytatta tanulmányait és 1981-ben bejegyzett jogtanácsos lett New York államban. 1983-ban Münchenbe került a Szabad Európa Rádióhoz, ahol Kézdi Pál néven számos műsort írt és szerkesztett. Sorozatot írt többek között a sztálinizmusról, az amerikai alkotmányról, a neokonzervaávizmusról, a Szovjetunió történetéről. Öt éven keresztül szer -

kesztette a Világgazdasági magazint és a demokratikus intézmények működését elemző „Nyugati Úton" c. programot. 1989 februárjában a Szabad Európa és a Szabadság Rádió elnöke a „Superior Perfor-mance Award" kitüntetésben részesítette az 1988-ban nyújtott teljesítményéért, elsősorban az amerikai alkotmányról készült 32 részes sorozatáért.

1983-tól aktívan részt vett a müncheni Széchenyi Kör tevékenységében, ahol több előadást is tartott. 1993-1998-ig a Széchenyi Kör titkára volt. Rendszeresen írt a Münchenben megjelenő Nemzetőr c.

lapba, és más magyarországi napi-és hetilapokba. Tanulmányait több folvóirat is közölte. Az 1999-ben megindult Leleplező c. könyvújság főszerkesztő-helyettese. Rendszeresen tart előadásokat az emberközpontú társadalom, a demokrácia és a pénzrendszer összefüggéseiről.

Alapító tagja a 2000 áprilisában megalakult Összefogás a Fennmaradásért Szövetségének, amelynek célja a magyar föld megőrzése és Kert-Magyarország feltételeinek megteremtése, Magyarország gazdasági és pénz-

ügyi szuverenitásának visszaállítása, a részt vevő demokrácia meg-1

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

valósítása, a népszavazás hatáskörének kiterjesztése, valamint a pénznek a nemzet alapvető fontosságú közintézményeként való kezelése.

2002-ben jelent meg a Miért kellett meghalnia a három Kennedynek c.

könyve. Ezt követte még ebben az évben az Uzsoracivilizáció első kö-

tete, majd 2003-ban a második és a harmadik kötete. Az Uzsoracávilizáció köteteiből már több kiadás elfogyott. 2004-ben jelent meg a Tudatmódosítás, amely az agyműködés befolyásolásának veszélyeire hívja fel a figyelmet. Az egy központból irányított világrendszer létrejöt -

tének folyamatát elemzi az Új világrend? Világzsákutca c. tanulmány-gyűjtemény.

Drábik

János

1997-től

2000

márciusáig

a

Németországban mű-

ködő magyar egyesületek, a BUOD elnökségének tagja, 1996-tól az MVSZ

választmányába

is

beválasztották,

ahol

Dél-Németországot

képviselte. Az 1998-as parlamenti választásokon a KDNP képviselő-

jelöltje volt Budapest 1. számú választási körzetében. 2004 óta részt vesz a magyar történelmi alkotmány hatályának helyreállítására törek -

vő Országos Nemzeti Bizottmány — egy civil szervezet — elnökségé-

nek munkájában.

Nős, felesége vegyész, tudományos kutató.

2

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Drábik János

A pénz

diktatúrája

Milyen haszonnal járna

a közpénzrendszer visszaállítása

Gold Book

3

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Copyright © Drábik János, 2005

Copyright © Gold Book Kft., 2005

Tördelés, tipográfia: Gold Book Kft.

Szerkesztő: Tóth Erika

Minden jog fenntartva!

Tilos ezen kiadvány bármely részét sokszorosítani, információs rendszerben tá-

rolni vagy a kiadóval történt előzetes megállapodás nélkül bármely formában, bármely módon sugározni

ISBN 963 425 0831

Magyarországon kiadja a Gold Book Kft

Felelős kiadó a kft ügyvezetője

Nyomdai munkálatok: Kinizsi Nyomda Kft., Debrecen Felelős vezető: Bördős János ügyvezető igazgató 4

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Tartalomjegyzék

Bevezetés...................................................................................................9

A PÉNZÜGYI VILÁGHÁBORÚ

A bankok és korporációk hadviselése a világuralomért ..........................14

A központi bankok szerepének hanyatlása ..............................................21

Globális pénzügyi felügyelőrendszer létrehozása....................................26

A Nemzetközi Pénzügyi Közösség globális szabályozást akar ...............28

A globális eladósítás.................................................................................30

Strukturális átalakítások a fejlett országokban ........................................32

Eladósítás és közteherviselés....................................................................34

Miként oldható meg a közpénzek társadalmi ellenőrzése? ......................36

GLOBAL EMPIRE

Már csaknem kész a világtörténelem legnagyobb birodalma...................40

Miért minősíthető szuperkorporációnak

az Egyesült Államok? ..............................................................................52

Mi a különbség a demokrácia és a köztársaság között?............................55

Hogyan működik az amerikai szuperkorporáció? ....................................58

Globális feszültség a szuperelit és a tömegek között................................62

A Global Empire kiterjesztésének újabb technikái...................................66

A legújabb célpont: Oroszország..............................................................74

A Global Empire hatalma ingatag.............................................................78

Mi a jelenlegi pénzuralmi világrend lényege? ..........................................89

A kőolaj a dollár igazi fedezete ................................................................92

Milyen jövőt jósol Amerikának

a Nemzeti Hírszerzési Tanács?..................................................................93

Amerika hanyatásának a pénzrendszer az oka..........................................96

Populista lázadás a pénzuralmi világrend ellen.........................................99

Robert C. Byrd szenátor Hitler felhatalmazási törvényéről.....................105

Milyen a globalista magánhatalom dinamikája? .....................................107

A korporációs rendszer működésének alapvető szabályai ..................... 110

Az emberi tudat gyarmatosítása...............................................................112

A tömegtájékoztatás magánmonopóliuma...............................................113

Az úgynevezett közönségkapcsolat manipulációs technikái....................115

A közvélemény manipulálása és a törvényhozók meggyőzése................115

A Global Empire és a Davosi Világgazdasági Fórum ............................ 116

"Lehetséges egy másféle világ" .............................................................. 117

5

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A Global Empire jövője..........................................................................119

A tudatlanság kősziklájára épült birodalom ...........................................122

Az eladósítás elpusztítja a demokráciát...................................................124

A hitelpénzt a levegőből állítják elő........................................................124

Az eladósítás — a hatalom átvétele.........................................................125

PRODUCTION PEAK OIL

- ELMÉLET VAGY VALÓSÁG?

Mi ez a „Peak Oil? ..................................................................................128

A kőolaj és a földgáz eredete...................................................................129

Prouty véleden találkozása a kőolaj eredetével........................................131

Valóban ősanyag a kőolaj? ......................................................................136

Lehetséges-e a kőolajlelőhelyek újrafeltöltődése?...................................138

A biomárkerek szerepe.............................................................................141

Peak Oil: Tudományos vagy politikai kérdés? ........................................144

LÉTBIZTONSÁG ÉS HARMÓNIA

A megvalósítás magyar menetrendje.......................................................154

Fehér program..........................................................................................154

Kikerülés az adósságcsapdából ...............................................................160

Forgatókönyv a kormánynak ...................................................................162

Kelet-közép-európai Konföderáció .........................................................167

KAPINTERN ÉS A KOMINTERN KÖZÖS

FORRADALMA

H. G. Rakovszkij a pénzhatalom világállamáról......................................170

Dr. Landovszkij beszámolója az előkészületekről ..................................177

A kihallgatás, ahogyan rögzítették ..........................................................182

Dt. Landovszkij feljegyzései a kihallgatás után.......................................236

„Hangjukat hallottuk és nyelvüket megértettük..."...................................239

Foglaljuk össze Rakovszkij főbb tételeit..................................................241

A pénzdiktatúra és a kommunista diktatúra ikertestvérek .......................241

Az Európai Unió - a világállam régiója ...................................................244

A szovjetunió „Azok" világtörténelmi kísérlete volt ...............................245

Rakovszkij halála és a jegyzőkönyv utóélete ...........................................251

A Molotov-Ribbentropp-paktum .............................................................253

6

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A GAZDASÁGI DEMOKRÁCIA ELŐFELTÉTELE

A MAGÁNPÉNZMONOPÓLIUM

MEGSZÜNTETÉSE

A pénzkibocsátás meghatározza a demokráciát......................................258

Miként cáfolhatjuk a közpénzrendszer elleni érveket? ..........................260

Milton Friedman javaslata a magánpénzmonopólium szabályozására ........................................................................................264

Mit tartalmazzon egy monetáris reformtörvény? ...................................265

Joseph Stiglitz javaslatai a globális pénzügyi rendszer reformjára ...............................................................................................267

Milyen lenne egy globális valódi pénz? .................................................270

A fizetésképtelenség újraszabályozása ...................................................271

Mi a teendő az eladósodott államokkal? ................................................272

A helyi pénzek térnyerése .......................................................................273

Az Ithaca-dollár nagy sikere ...................................................................275

Miként lehetne a pénzhiányt megszüntetni Magyarországon? ...............278

Mi is valójában a „kötelező tartalékráta"? ..............................................279

Fizessék vissza a bankkonszolidációs segélyt!........................................280

Milyen következtetések vonhatók le ebből a tényállásból?.....................281

További javaslatok az eladósítás csökkentésére .....................................286

Nincs szükség újabb Bokros-csomagra ..................................................288

Az egészségügy tudatos leépítése............................................................290

Nincs szükség a nyugdíjasokra................................................................291

A DRÁGAKŐ-AKTA ÉS A TÖRTÉNELMI IGAZSÁG

Hogyan szemléli a világot a Skeleton Key? ...........................................295

Stephanie Caruana és Mae Brussell szerepe a Drágakő-akták karrierjében..............................................................................................299

Nézzük, mit is állít az akta és mit mondanak a történelmi tények ..................................................................................................... 301

Caruana cikke a Playgirl magazinban......................................................309

Dublőrök főszerepben .............................................................................312

Howard Hughes és a számítástechnika....................................................316

Jim Keith a Drágakő-aktákról..................................................................319

Howard Hughes és Robert Maheu............................................................321

Kié lett Howard Hughes vagyona?...........................................................324

7

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

EMBERKÖZPONTÚ VAGY PÉNZKÖZPONTÚ

GAZDASÁG

Néhány szó a problémák eltérő természetéről .........................................330

A szélsőséges liberalizmus antiliberális ..................................................334

A monetarista dogmák fogyatékosságai...................................................336

A pénzmonopólium globális ernyője .......................................................337

A kamatmentes állami pénzteremtés.........................................................340

Emberközpontú reformokra van szükség..................................................343

Két emberkoncepció és két gazdasági stratégia........................................348

MAGÁNPÉNZRENDSZER

VAGY KÖZPÉNZRENDSZER

I. A kamatmentes pénzrendszer geselli modellje ....................................359

II. A jelenlegi kamatszedő magánpézrendszer..........................................360

A számlapénz előállítása...........................................................................363

Mitől függ a kamat nagysága?..................................................................364

A pénz, mint kamatozó adósság ...............................................................365

A magánpénzrendszer hibái .....................................................................367

Mi az uzsora és mi a kamat? ....................................................................368

Mi okozza, és ki irányítja a pénzhígulást? ...............................................370

Mit jelent az MNB függetlensége?............................................................373

Van-e alternatívája a jelenlegi magánpénzrendszernek? ..........................375

III. A közpénzrendszer köztes modellje....................................................377

A jövőbeli közpénzrendszer előnyei .........................................................380

A külföld és az új magyar közpénzrendszer..............................................381

IV. Amit a jelenlegi pénzrendszeren belül is megtehetünk.......................385

V. A közpénzrendszer és a földjáradék ....................................................389

Milyen adórefomra lenne szükség?............................................................391

Van alternatíva...........................................................................................393

8

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Bevezetés

A két kormányképes erő vezetőit hallgatva nemcsak a különbség szembeötlő, hanem az is, amiben megegyeznek. Egyikük sem beszél az ország bajait okozó monetáris kérdésekről, hanem csak a fiskális témákat említik: az adócsökkentést, általában az adózást, valam int a költségvetés nehézségeit. Ezt időnként kiegészítik azzal, hogy az or -

szág eladósítása megengedheteden mértéket ért el. Még a rendszervál-tás

veszteseinek

az

érdekképviseletét

felvállaló

konzervatív-polgári

oldal is csak a kisebb adókra, az áramvonalasított állami bürokráciára, valamint kevesebb választott politikusra tesz ígéretet.

A másik oldalon a baloldali értékekre hivatkozó és a szociális ér -

zékenységet hirdető vezetés mélyen sajnálkozik a megrendítő szegénység láttán. Arról már nem szól, hogy ezt a szegénységet az okozta, hogy az állampolgárok közös munkája eredményeként létrejött közvagyont elvették a magyar emberektől és így a lakosság túlnyomó többségének egyáltalán nincs tőkejövedelme. Ha szerencsés, akkor dolgozhat, de csak az Európai Unió munkabérádagának az egyötödé-

ért-egyhatodáért.

Abból a neoliberális téveszméből kiindulva, hogy minden állami és közösségi tulajdonnal szemben jobb a magántulajdon és optimálisabban működtethető, a magyar nemzeti tulajdon 90%-át olcsón eladták, és az nagyrészt a nemzetközi pénzügyi közösség, valamint a tulajdonában lévő korporációk globális részvényvagyonává vált. Ez a Magyarországon lévő globális részvénytulajdon hatékonyan működik, de minimális adót fizet a hasznából. Profitjának többsége kiáramlik az országból. A tőke már évek óta nem be, hanem kiáramlik Magyarországról a privatizáció következtében. Ez a vámszabadterületinek ne -

vezett - Magyarországon működő, de nem magyar - gazdaság termé-

szetesen jól működik, de ennek haszna kizárólag a nemzetközi pénz-es korporációs oligarchia vagyonát gyarapítja. A magyar népnek jó-

formán semmi haszna nincs belőle.

Az a gazdaság, amelyet úgy neveznek, hogy nem vámszabadterületi gazdaság, amelybe a kis-és közepes méretű vállalatok zöme tartozik, és amely a munkahelyek túlnyomó részét biztosítja a magyar munkavállalók számára, tőkehiánytól szenved és adósságtól fuldoklik.

Az egyenlőtlen szabályozók uniós kényszere miatt nem tud eséllyel versenyezni. A magyar állam, amely még 1989-et megelőzően a nem-9

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

zeti vagyon 100%-os tulajdonosa volt, természetesen a szociális intézményrendszer fenntartásáért és a társadalombiztosításért is felelős volt. A túlzott privatizáció következményeként a magyar állam is meg lett fosztva a vagyonától és így a tőkejöved elmétől. Ily módon az államnak nincs pénze arra, hogy társadalombiztosítási és szociálpoliti -

kai kötelezettségeit teljesítse. Ugyanakkor ezt másra sem tudja áthárí -

tani. Ennek az az akadálya, hogy az állampolgároknak nincs vagyona, és így tőkejövedelme sincs, tehát nem képesek önmagukról gondoskodni. Ezért a helyzetért az állam felel, hiszen az állampolgárok hoz -

zájárulása nélkül adta el olcsón az állampolgárok közös vagyonát.

Az állam, mint jogi személy, nem tud létezni a természetes szemé-

lyekből álló állampolgárok közössége nélkül. Ez fordítva nem igaz, mert a természetes személyek az államnak nevezett jogi absztrakció nélkül is tudnak létezni. Legfeljebb, ha nincs állam, nehezebb a közrend fenntartása és a közügyek intézése. Az állam tehát az állampolgároké. Az a vagyon pedig, amit az állam könnyelműen elkótyavetyélt, az is az állampolgároké volt. Minimálisan az lenne a kötelessége, hogy számoljon el nekik ezzel a vagyonnal. De ezt a kötelességét sem hajlandó teljesíteni - legyen a kormány baloldali vagy jobboldali.

A magyar nemzeti vagyont 1988-89-ben a Nemzetközi Valutaalap és a Világbank 120 milliárd dollárra értékelte a dollár akkori árfo -

lyamán számítva. A rendelkezésre álló adatok szerint a nemzeti va -

gyon 90%-ának az eladásáért mintegy 6 milliárd dollárnyi összeg folyt be devizában a Magyar Nemzeti Bankhoz. A 100%-osan állami tulajdonban lévő, de teljesen független MNB, amely nem tartozik érdemben elszámolni egyetlen állami szervnek sem, beleértve az Országgyű -

lést és a kormányt is, a vagyon eladásából befolyt értékes pénzt (valutát) adósságszolgálatra, illetve devizatartalékának a feltöltésére fordí -

totta. A magyar költségvetésnek pedig lényegében fedezet nélküli pa-pír- és elektronikus pénzt adott át, amelyet ő maga házila g állított elő.

Ily módon sok száz milliárd forint került forgalomba, amit aztán mes -

terségesen - részben inflációval - távolítottak el. A magyar társada -

lom, amely több évtizedes munkája eredményeként tetemes vagyon -

nal rendelkezett, így nemcsak a vagyonától lett megfosztva, hanem az azért kapott és valódi értéket képező pénzellenértéktől is. Vagyonával együtt elveszítette önrendelkezésének anyagi alapját is.

A

Nemzetközi

Pénzügyi

Közösség,

amely

a

Magyarországon

megtelepedett korporációs vagyon tulajdonosa, elvárja a magyar államtól, hogy többek között építse ki a korszerű útrendszert, valamint e nemzetközivé lett vagyon optimális működtetéséhez szükséges korszerű infrastruktúrát. Ez óriási költségeket igényel. Így a magyar állam 10

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kettős teher alatt nyög. Egyrészt vagyonés tőkejövedelem nélkül is gondoskodni kénytelen az ugyancsak vagyonés tőke nélküli állampolgárok millióiról. Azokról akiket ő tett koldussá. S ezért nem bújhat ki e felelőssége alól. Másrészt eleget kell tennie a nemzetközi p énz-és korporációs oligarchia igényeinek. Mindezt csak óriási hitelek felvéte-léből tudja teljesíteni, amelyekért hatalmas kamatot kell fizetnie. Ily módon növekedett 2002 óta további 4000 milliárd forinttal a magyar államadósság, amely most már eléri a 13 000 milliárd forintot. Ennek az adósságszolgálati és kamatterhei elviszik a költségvetésnek csaknem a felét.

A magyar nemzetgazdaság egészére nehezedő adósság 2005-ben elérte a 110 milliárd dollárt. E hatalmas adósság terheinek a zömét ma már a magántulajdonban lévő gazdasági szereplőknek kell viselni-

ük. Ez nem jelenti azt, hogy nem a magyar társadalomra nehezedik ez a teher is. A magánszektor tulajdonosai fizetési kötelezettségeiket —

termelési költségként — ráterhelik a magyar társadalomra. Ezért tesznek meg mindent, hogy kivonják magukat az arányos közteherviselés alól, hogy minél kevesebb adót fizessenek. Ezért fizetnek az uniós munkabérátlaghoz képest annak egyötödét, egyhatodát kitevő mun -

kabért. Ezért drágábbak a magyar termékek, ami csökken ti a magyar gazdaság versenyképességét. Láthatjuk, hogy a magánszektorra nehezedő adósságteher is a magyar társadalmat nyomorítja.

A

neoliberális

privatizációs

mánia

olyan

úgynevezett

szakértői,

akik közül többen is kormányzati tisztségeket viselnek, még mindig privatizálni akarnak. Eltekintve attól a ténytől, hogy például Francia -

országban a nemzeti tulajdon 40%-a az állam, illetve az állami tulaj -

donban lévő intézmények tulajdonában van (hasonlót lehet elmonda-ni a skandináv államokról is, de még Németországban is eléri az állami tulajdon aránya a 30%-ot), ehhez képest Magyarország máris túlprivatizált és már rég eljött az ideje, hogy véget vessenek a közvagyon elkótyavetyélésének. Hamis az az érv, hogy a magántulajdonban lévő

posta és vasút is tud úgy működni, mint a köztulajdonban lévő.

Ugyanis itt nemcsak a működésről és gazdasági mutatókról van szó.

A köztulajdon azt is jelenti, hogy a köz — a társadalom egésze - rendelkezik vele és annak tőkejövedelme is a társadalomé. Ezzel szem -

ben, ha ugyanez a tulajdon magántulajdonná válik, akkor a tulajdon -

nal együtt a tulajdonosra száll át a rendelkezési jog, ez a rendkívül fontos hatalmi jogosítvány — továbbá övé lesz a tőkejövedelem is.

A korábbi tulajdonosokból pedig bérből és fizetésből élő függő helyzetű emberek válnak, akik többé nem képesek érdekeiket megvédeni a túlhatalommal rendelkező magántulajdonossal szemben.

11

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Ha ehhez még azt is hozzászámítjuk, hogy a tulajdonos, mint a nemzetközi

pénz-

és

korporációs

oligarcha

tagja

Magyarországon

csupán azért vásárol iparüzemeket, hogy azoknak a piacát megszerez -

ze, és magát a termelőtevékenységet pedig előbb-utóbb felszámolja, akkor a privatizáció kifejezetten kártékony gazdasági beavatkozás. Az elmúlt 16 év bebizonyította, hogy a nullszaldós működ és is rendkívül értékes, ha százezreknek biztosít munkát.

Magyarországon

a

felelőtlen

túlprivatizálás

eredményeként

több

mint másfélmillió ember veszítette el munkahelyét. Önként merül fel a kérdés, hogy ebben a pénzuralmi korszakban, amelyben élünk, amelyben különleges szerephez jut a pénzrendszer és különösen a monetáris eszközök használata, miért van az, hogy Magyarországon a monetáris rendszer működésének kérdései egyáltalán nem képezik közéleti vita tárgyát. Az ország gazdasági bajai monetáris rendszer é-

ből adódnak, mert hiszen monetáris eszközökkel lett a magyar társa -

dalom

megfosztva

negyvenévi

munkájának

gyümölcsétől.

Ebből

adódik, hogy monetáris eszközökkel kellene ezt a vagyont visszaszerezni, vagy legalábbis a vagyonvesztés legkárosabb következményeit orvosolni. Ennek a könyvnek az a célja, hogy felhívja a figyelmet a monetáris hatalom fontosságára.

Az első írás azzal foglalkozik, hogy milyen terve van a nemzetközi pénzügyi közösségnek a Globális Unió létrehozására, és hogyan folyik pénzügyi módszerekkel a harc a világuralom megszerzéséért. A

„Globális Unió és a pénzügyi hadviselés a világuralomért" című írás erre keresi a választ.

Hogyan magyarázta meg Sztálinnak Ukrajna első elnöke, a letar -

tóztatott és kivégzésére váró trockista vezető, Hr isztyian Georgijevics Rakovszkij a pénzuralom lényegét azért, hogy megmentse életét? Mi -

ként állította át ezzel Rakovszkij a szovjet -német kapcsolatokat és befolyásolta döntő módon a II. világháború egész menetét? Hogyan bizonyítja be az őt kihallgató KGB-s tábornoknak, Gavril Kuzmin-nak, hogy létezik egy világot irányító háttérhatalom, amelynek még Sztálin is kénytelen engedelmeskedni? Miután leellenőrizte Rakovszkij állításait, miért követte Sztálin foglyának a tanácsait és kötötte meg a paktumot Hitlerrel? Ezt tudhatjuk meg abból a drámai kihallgatás-ból, amelynek a teljes szövegét ismertetjük.

Lehetséges-e, hogy a háttérhatalom pénzügyi módszerekkel és a nyilvánosság manipulálásával elrabolja a világ talán leggazdagabb em -

berének hatalmas gyárait, egész vagyonát? Erre kísérel meg választ adni a Howard Hughes amerikai milliárdos sorsáról (a többszörös Oscar-díjas Aviator című film főszereplőjéről) készült írás.

12

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Van-e alternatívája a jelenlegi pénzuralmi világrendnek? Ezt kutat -

ja a gazdasági demokráciával foglalkozó tanulmány, ismertetve a leg -

fontosabb és egyben meg is valósítható megoldási javaslatokat. A fő-

áramlathoz tartozó közgazdasági szakemberek szerint gazdasági de -

mokrácia nincs és ez a meghatározás tudományosan nem értelmezhető. Itt csak annyit jegyzek meg, hogy a gazdasági demokrácia az állami és a magánmonopóliumoktól mentes, az egyenlő esélyek alapján folytatott gazdasági versenyt jelenti. Ahhoz, hogy gazdasági demokrácia legyen, meg kell szüntetni a monopolhelyzeteket.

Igaz-e, hogy a világ megoldhatatlan energiaválság előtt áll, mivel a kőolajkitermelés elérte a csúcsát és ez az energiahordozó már nem tudja biztosítani a világgazdaság egyre növekvő szükségletét, különö -

sen az újabb óriásfogyasztóként belépő Kína és India gyors ipari nö-

vekedése mellett? A „Peak Oil" (Olajcsúcs) nevű tanulmány ezt a problémát veszi közelebbről szemügyre.

Miként lehetne a jelenlegi magánpénzrendszert, amely magánellenőrzés alatt áll és kamattal működtetett hitelpénzzel működik, fel -

váltani a társadalmi felügyelet alatt álló közpénzrendszerrel? Hogyan lehetne ezt konkrétan megvalósítani? Egy ilyen közpénzrendszerrel működtetett gazdaság lehetővé tenné egy emberközpontú társadalom szükségleteinek az optimális kielégítését. Mi a különbség az ember -

központú és a pénzközpontú gazdaság és társadalom között? Ezeket a kérdéseket elemzi az „Emberközpontú vagy pénzközpontú gazdaság", valamint a „Magánpénzrendszer vagy közpénzrendszer" című

tanulmány.

A „Létbiztonság és a harmónia" című fejezet a nyáron elhunyt Síklaky István neves közgazdász és politikai gondolkodó javaslatait ismerteti a pénz diktatúrájának lecserélésére Magyarországon.

13

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A pénzügyi világháború

A bankok és korporációk hadviselése a világuralomért Franklin Delano Roosevelt, a XX. század nagy amerikai elnöke így jellemezte azt a helyzetet, amikor a magánhatalom maga alá gyűri a társa -

dalmat és az őt képviselő demokratikus államot:

„Nincs biztonságban egy demokráciának a szabadsága, ha polgárai eltűrik, hogy akkorára nőhessen a magánhatalom, hogy erősebb legyen, mint maga a demokratikus állam. A kormányzati hatalom birtoklása egyetlen személy, csoport, vagy bármely ellenőrzést gyakorié magánhatalom által— lényegében fasizmus."

A két világháború között a versailles-i békerendszer következményeként jött létre Németországban a nemzetiszocializmus, amely kezdettől fogva kétfrontos harcot vívott — egyrészt szembeszállt az internacionalista szocializmus mindkét válfajával a szociáldemokráciával és a bolsevizmus -

sal másrészt konfliktusba került a nemzetközi pénzhatalommal is. Az Olaszországban megszerveződött fasiszta mozgalom rokon vonásokat mutatott a németországi nemzetiszocializmussal, de nem volt azonos vele.

Benito Mussolini, a fasiszta mozgalom megalapítója, aki korábban bal -

oldali politikus volt, így határozta meg a fasizmust:

„A fasizmust pontosabban korporatizmusnak kellene nevezni, mert egyesíti az államot és a korporációs hatalmat."

Érdemes emlékeztetni Abraham Lincoln a sokszor idézett szavaira is a korporációs hatalomról:

„Olyan válság közeledését látom, amely megbénít, és arra késztet, hogy remegve ag-gódjak hazám biztonságáért. A háború eredményeként a korporációk kerültek hatalomra és ezt a korrupció korszaka követi a legmagasabb szinteken. A pénzhatalom mindent maga alá gyűr, hogy meghosszabbítsa uralmát, kihasználja az emberek hiszékenységét, egészen addig, amíg a vagyon néhány kézben halmozódik fel, és a köztársaság elpusztul."

A korporációk mai uralma tehát a magánhatalom győzelmét jelenti a közhatalom felett. Amerikában és Európában is sokan vannak, akik nem veszik tudomásul Roosevelt véleményét, miszerint a korporációs uralom —

az állam alávetése a bankok és a korporációk tulajdonosainak — valójában fasizmust jelent. A fasizmusnak az a lényege, hogy a korporációs magánhatalom egyesül az állami-kormányzati közhatalommal. A korporációs uralom a maga partikuláris érdekeinek rendeli alá a közhatalmat. A korporációk belső struktúrája autokratikusnak tekinthető, vezetőit nem az al -

kalmazottak választják, vagy mozdítjá k el, hanem a tulajdonosok. Ha egy 14

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ilyen alá-és fölérendeltség szerint működő autoriter struktúra alárendeli magának a formálisan még demokratikus közhatalmat, akkor az is a ma -

gánhatalom szolgálatában álló álcázott diktatúrává válik. A közhatalomnak ebből a szolgai szerepre kényszerítéséből következik, hogy a korporációs rendszerben elnyomják a munkavállalók szervezeteit, marginalizálják vagy felszámolják őket. A korporációs uralom másik jellemzője, hogy megnő a nyíltan vagy álcázva magánellenőrzés alá került fegyveres erőszakszervek hatalma.

Intézményesülnek továbbá az így vagy úgy meghamisított csaló válasz -

tások. A nemzetbiztonsági érdek mindenek felett álló szabállyá válik, és ezen a címen számolnak le minden korporációellenes megnyilvánulással.

Az objektív tájékoztatás helyére a tudatipar manipulációja lép. A kiegyen -

súlyozatlan rendszer következményeként a növekvő társadalmi feszültsé-

get és bűnözést szigorú bűnügyi eszközökkel kísérlik meg féken tartani A Nemzetközi Pénzügyi Közösség a magánpénzrendszer kialakításá-

val tett sikeres kísérletet arra, hogy az ellenőrzése alatt centralizálja a világ erőforrásait és termelővagyonát, majd erre támaszkodva a politikai hatal -

mat is. Ezt a programját azonban igyekezett elfogadható, sőt rokonszen -

ves programokba csomagolni: a szegénység leküzdését, jólétet és bizton -

ságot ígért a világ népeinek. A szélsőséges dereguláció, liberalizáció, priva -

tizáció és globalizáció neoliberális programja végrehajtása során azonban csak az erősek szabadságának korlátlan növelése lett az általános norma. A felvilágosodás hármas jelszavának másik két ígérete — az egyenlőség és testvériség — nem globalizálódott, pedig csak a három követelmény együtt képes kiegyensúlyozott helyzetet teremteni. A szabadsággal való vissza -

élést az egyenlőségkövetelmények érvényesítése akadályozza, megvédel-mezve a társadalom hátrányos helyzetben lévő tagjait az erősekkel szem -

ben. A szabadság és az egyenlőség között a helyes arányt pedig csak az egymásrautaltságot és szolidaritást kifejező testvériség képes kialakítani az ember magasabb képességeinek mozgósításával. A tényekből azonban azt állapíthatjuk meg hogy az egyenlőség és a testvériség követelménye nem vált egyetemessé.

A neoliberális program keretében a világra rákényszerített úgyn evezett szabadkereskedelem nem járult hozzá a világgazdaság fejlődéséhez. Való-

jában a bizonytalanságot és a világméretű szegénységet növelte. Olyan mértékben fokozta a súrlódásokat, hogy azok helyi háborúkhoz is vezet -

tek. A Nemzetközi Pénzügyi Közösség által irányított Nyugat centrumországai, közelebbről az ezekben az országokban működő pénzügyi szektor hatalmas jövedelmeket húzott és húz az ingataggá vált pénzpiacokról.

A nemzetközi cégek, transznacionális konszernek — saját túltermelésük nyomása miatt - mindent elkövetnek azért, hogy kibővítsék piacaikat a 15

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

fejlődőnek nevezett, gazdaságilag gyenge országokban, valamint a szovjet birodalom felbomlása nyomán transzformációs országoknak nevezett egykori kommunista rendszerű államokban. Ezekben a kiszolgáltatott országokban csak úgy lehet bővíteni a multinacionális cégek piacait, ha ezeknek az országoknak a saját termelőbázisát felbomlasztják, megsemmi -

sítik Ezek az országok egyre nagyobb mértékben függnek a Világbank, a Nemzetközi Valutaalap és a Világkereskedelmi Szervezet drága hiteleitől, és megindult az alávetésük, illetve újragyarmatosításuk. Ez azt jelenti, hogy piacaikat minden védelem nélkül hagyva teljesen szabaddá kell tenni a multinacionális cégek számára anélkül, hogy bármilyen vétólehetőséggel rendelkezhetnének.

A Nemzetközi Pénzügyi Közösség által irányított gazdagok szövetsé-

ge, a beruházó bankárok által kézben tartott Egyesült Államok irányításá -

val valójában a szegénységet, a természeti környezet pusztítását globali -

zálta az apartheid, a rassziszmus és az etnikai jellegű konfliktusok világszintű elterjesztésével együtt. A hidegháború korszakának végével a Föld lakosságának jelentős része eddig példa nélkül álló gazdasági és társadalmi válságba került. Ez a világgazdasági krízis brutálisabb, mint amilyen az 1930-as években sújtotta a világot. Korábban működőképes országok egész gazdasági rendszere omlott össze és a civil társadalom struktúrái is meglazultak, felbomlottak. Világszinten jelentősen megnőtt a munkanél -

küliség és az elszegényedés.

A dereguláció, liberalizáció, privatizáció, globalizáció nyomán a telje -

sen szabaddá tett világkereskedelem segítségével a harmadik világ szegény országainak városaiban a létfenntartási költségek ma magasabbak, mint az Egyesült Államokban. A Nemzetközi Valutaalap és a Világbank szisztematikusan aláásta mind a városi, mind a vidéki térségekben a gazdasági életet, amennyiben a gazdasági tevékenység nem szolgálta közvetlenül a multinacionális cégek globális piaci rendszerét. Noha a Világbankna k és a Nemzetközi Valutaalapnak is az a megbízatása, hogy küzdjön a szegénység ellen, és járuljon hozzá a környezetvédelemhez az életfontosságú erő-

források fenntartása érdekében, mégis ez a két intézmény támogatja az er -

dők kiirtását, a természeti környezet gyorsított pusztulását és embermilliók elűzését, akik a nagy beruházások útjában állnak.

Mindezt adatokkal részletesen alátámasztja Michel Chossudovsky, az Ottawai Egyetem tanárának Global Brutal című könyve, amely a Szabadjára engedett világkereskedelem, a szegénység, a háború alcímet viseli.

Chossudovsky kimutatja, hogy a kiszolgáltatott országokra rákényszerített strukturális alkalmazkodás valójában a gazdasági népirtás egyik modern formája, amelyet a piaci erők tudatos manipulálásával elsősorba n pénzügyi eszközökkel hajtanak végre.

16

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Az úgynevezett támogatást nyújtó államok kormányai arra kényszerítik ezeket az országokat, hogy az eddig ingyenesen szolgáltatást nyújtó egészségügyi rendszerüket számolják fel, alakítsák át üzleti vállalkozássá, és te-gyék teljesen szabaddá őket a nemzetközi gyógyszeripari vállalatok számá -

ra. Mindennek eredményeként az emberek többsége már nem engedheti meg magának a megfelelő egészségügyi ellátást, az orvosi és gyógyszer-szolgáltatások igénybevételét. Hasonló sorsra jutottak a kiszemelt orszá-

gok ingyenesen működő iskolarendszerei is. A Nemzetközi Valutaalap kényszerítette a szegény országokat, hogy számolják fel az ingyenes iskola -

rendszert, és még a legszegényebbek is fizessenek az oktatásért, ha ismere-tekhez akarnak jutni. A Világkereskedelmi Szervezet a legbrutálisabban be tud avatkozni a nemzeti jogrendszerekbe és a tagállamok alkotmányos szabályozásába. Ugyanakkor a globálisan működő bankok és a transzna -

cionális világcégek jogai jelentékenyen kibővültek, és ma már minden kereskedelmi módszer megengedett, még olyanok is, amelyek nemcsak sú-

rolják, de kimerítik a büntetőjogi tényállásokat, beleértve például a szellemi javak ellenszolgáltatás nélküli kisajátítását.

A Global Brutalban Chossudovsky kemény tényekkel támasztja alá a globalizáció agresszív és demokráciaellenes arculatát, amelyet a gazdag or -

szágok igyekeztek és igyekeznek elleplezni.

Chossudovsky említett könyve azonban csak az egyik azok közül a tanulmányok közül, amelyek kellő tényanyagra támaszkodva megerősítik, hogy Földünkön pénzügyi háború folyik. Kétségtelen, hogy a XXI. század egyik meghatározó sajátossága a világszinten folyó pénzügyi háború. Ez sokkal rombolóbb és pusztítóbb erejű, mint a nagy reklámmal és propagandával hirdetett „terror elleni háború". Ebben a háborúban nemcsak államok és kormányok vesznek részt, de a gazdasági és társadalmi élet egé-

szének szinte minden szereplője.

A világ pénzügyi rendszerét úgy alakították ki, hogy rendszeresek le-evének a fizetési, valutaátváltási, a bankok működését és a pénzügyi szolgáltatások más formáit érintő válságok a világ különböző részein. Amikor ezek a válságok kirobbannak, az áldozatok rákényszerülnek arra, hogy keressék a válság kiváltó okait. A kutatók az okokat a glo bális pénzügyi in-

:ézményekben és a Nemzetközi Pénzügyi Közösség egyes szereplőinek a tevékenységében találták meg. Ez volt a helyzet 1998 -ban, az úgynevezett ázsiai pénzügyi válság idején is. Ekkor például Mahathir bin-Mohamad, Malajzia akkori kormányfője Soros Györgyöt tette felelőssé, közelebbről az általa alkalmazott beruházási módszereket, és az úgynevezett hedge-found-okat — a fedezeti műveleteket végző alapokat. A hedging olyan művelet, amellyel a pénzember a jövedelmét védelmezi a jövőbeni árnö -

vekedések ellen. A fedezeti műveletek szűkebb értelemben a devizapiaco-17

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kon folynak, ahol a pénzügyi spekulánsok a biztosítással és az árfolyam-ingadozások mesterséges létrehozásával jutnak hatalmas jövedelemhez.

A globális pénzügyi rendszer mindennapi műveletei a tények tanúsága szerint jelentékenyen hozzájárultak a gazdasági és politikai bizonytalanság, va -

lamint a társadalmi nyugtalanság létrehozásához. Folyik úgynevezett gaz -

dasági hadviselés is, azaz kereskedelmi szankciók, az embargó alkalmazás a.

Bebizonyosodott, hogy a pénzügyi eszközökkel folytatott hadviselés gyak -

ran ki tudja kényszeríteni a megfelelő politikai magatartást, mert hatékony megelőző és elrettentő eszköz.

A nemzetközi pénzügyi piacok viszonylag alacsony költséggel, nagy hatékonysággal szolgálják a globális hatalom kiterjesztését, és az egyes ál -

lamok biztonsága igen sebezhető a tőke szabad áramlása következtében.

A globális pénzügyi piacok integrációja megkönnyíti, hogy a Nemzetközi Pénzügyi Közösség és az irányítása alatt álló intézmények feltételeiket rá-

kényszerítsék egyes államokra. A XXI. században már most megtapasz-talhattuk, hogy a különböző politikai lépéseket jelentékenyen alá lehet tá -

masztani pénzügyi eszközökkel. Ezek közé tartoznak az államok nagymé -

retű eladósítását, az árfolyamok manipulálását, a tőzsdéken és pénzpiacokon folytatott spekulációkat szolgáló műveletek.

A pénzügyi hadviselésnek az egyik legfontosabb része az úgynevezett információs háború. Még a legfejlettebb országok katonai és nemzetbiz -

tonsági szervezetei sincsenek teljesen felkészülve a pénzügyi információs háború hatásának felmérésére.

A pénzrendszer ellen intézett szervezett hadviselés keretében általában annak leggyengébb pontjaira mérnek csapásokat, amelyek a legnagyobb károkat okozhatják. A nagy és jól szervezett magán pénzügyi intézmények jobban tudnak egy ilyen támadással szemben védekezni, még az Egyesült Államokban is, mint a kormányzat pénzügyi intézményei Ma már a pénzügyi információs háború részéhez tartozik a komputer -

rendszerek megfertőzése, megbénítása, a banki és egyéb pénzműveleti tevékenységek leblokkolása. Ugyancsak ide tartozik olyan rendszerek mű-

ködtetése, amelyek lehetővé teszik a piaci résztvevők megzavarását, és elő-

segíthetik azt, hogy téves információk alapján r ossz döntéseket hozzanak.

Ennek a jelenségnek már „szakkifejezése" is van: spoofing — ami becsapást, bepalizást, átejtést jelent. Figyelemmel kell lenni arra is, hogy az elekt -

ronika nap nap után jelentkezik újfajta elektromagnetikus technikai meg -

oldásokkal, amelyek a pénzügyi hadviselésben is felhasználhatóak.

A piacok liberalizálása világméretekben lehetővé tette a fő pénzügyi központok, elsősorban az Egyesült Államok ellenfelei számára, hogy

„megcsapolják" a globális pénzügyi piacokat. Így például az amerikai vé -

delmi szervezetek ellenfeleinek már sikerült hozzáférniük részben legitim 18

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kereskedelmi érdekeken keresztül, vagy álkorporációk felhasználásával állami forrásokhoz. A kábítószer-kereskedelemmel és más jogellenes tevé-

kenységekkel foglalkozó nemzetközi bűnöző csoportok is képesek voltak már arra, hogy „leszívják" a nemzetközi pénzügyi piacokat.

A pénzügyi hadviselésnek eddig kevéssé feltárt változata a szabotázs.

A nemzetközi pénzügyi piacok ma már belülről is sebezhetővé váltak.

Egyes szereplők vagy csoportok magán a Nemzetközi Pénzügyi Közössé-

gen, annak intézményrendszerén belül képesek arra, hogy csődbe juttassa-nak egyes intézményeket, vagy megingassák a globális piacokat.

Az egyik példa egy ilyen lehetőségre a Barrings Bank szingapúri képviselője, aki 1995-ben csődbe juttatta a nagy hagyományú brit pénzintézetet azzal, hogy könnyelműen belement egy 27 milliárd dollár nagyságrendű

tőzsdei spekulációba.

1998 augusztusában pedig a Long-Term Capital Management (LTCM) — egy zártkörű devizapiaci alap — hatalmas veszteséget halmozott fel. Emiatt a Wall Streeten egy külön konzorciumot kellett létrehoz -

niuk a beruházó bankoknak, hogy megelőzzék a pénzrendszer világszintű

összeomlását. Az LTCM kudarcát a globális pénzrendszerben ritkán elő-

forduló különleges hatások egybeesésének tudták be, mégis világossá vált, hogy az ilyen esetek mekkora veszélyt jelentenek a globális pénzügyi rend -

szer biztonságára.

Veszélyt jelenthetnek a világ pénzügyi rendszerének működésére az olyan akciók is, amelyek belső konfliktusok szításával megbéníthatják egy központi bank működését. Ilyen bank lehet például az Európai Unió Központi Bankja (az ECB). Ha ennek a rendkívül fontos intézménynek csökken a legitimációja, az rendkívül romboló hatást tehet egész világtér -

ségek gazdaságára.

Az előbbiekben a pénzügyi rendszer tulajdonosai és irányítói szempontjából vizsgálódtunk. Az éremnek azonban van másik oldala is. A megfelelő jogi korlátok nélkül működő globális pénzrendszer, mint tud -

nak, 1997 közepén súlyos válságot idézett elő Ázsia pénzpiacain. Ezt 1997

októberében a világ tőzsdéin drámai méretű részvényárzuhanás követte.

1998 elején a Wall Street átmenetileg összeszedte magát, de néhány hó-

nappal később újabb drámai eseményre került sor, amikor az orosz valuta értéke a mélypontra zuhant Néhány héten belül 2300 milliárd dollár részvényérték tűnt el az Egyesült Államok részvénypiacairól. A moszkvai kereskedelmi bankok csődje lehetővé tette néhány nagy nyugati bank és brókerház számára, hogy átvegye az uralmat Oroszország pénzügyi rendszere felett. Az orosz pénzügyi válság azzal fenyegetett, hogy Moszkva nem tudja fizetni tartozásait olyan nyugati hitelezőinek, mint a Deutsche Bank és a Dresdner Bank Az Oroszországra rákényszerített makrogaz-19

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

dasági reformok, azaz a Nemzetközi Valutaalap 1992-es sokkterápiája után mintegy 500 milliárd dollár orosz nemzeti vagyon, köztük hatalmas gyárak és természeti erőforrások kerültek kényszerprivatizáció útján nyugati pénzemberek tulajdonába. A nemzetközi pénzügyi hadviselés hatalmas győzelme volt ez afölött a világhatalom fölött, amellyel a Nyugat katonailag csak rivalizált, de ténylegesen nem szállt szembe.

A pénzügyi hadviseléshez hozzátartozik az a világszintű tülekedés a tényleges értéket képviselő termelővagyonért, amelyet pénzügyi manipulá -

ciókkal kívánnak megszerezni. A Földünket sújtó gazdasági és pénzügyi krízisek mögött a pénzügyi hadviselés financiális manipulációi húzódnak meg. Ez a végső forrása a társadalmi struktúrák fellazulásának és leépülé -

sének. A piaci erőknek ez a hatalmas pénzerőre támaszkodó nyomása olyan gazdasági fegyvert jelent, amely ma már szükségtelenné teszi elvesz -

tett gyarmati területek újragyarmatosítását vagy katonai meghódítását. A XX. század végén és a XXI. század elején egy ország meghódítása úgy történik, hogy a hatalmas nemzetközi pén zügyi szereplők átveszik a termelőjavak, a munka, a természeti erőforrások és gazdasági-pénzügyi intézmények fölött az ellenőrzést. Mindezt személytelen módon lehet meg -

tenni, a hatalmas transznacionális korporációk irodáiból. Az anonim parancsnokság utasításai komputerterminálokon vagy mobiltelefonokon ér -

keznek. A fontos adatok azonnal továbbításra kerülnek a nagyobb pénz -

ügyi piacokra. Ezeknek gyakran az a közvetlen hatása, hogy az egész nem -

zetgazdaságok működésében lépnek fel zavarok.

A pénzügyi hadviselés vonatkozik olyan komplex spekulatív pénzügyi eszközökre, mint a derivatív kereskedés teljes skálája, az opciós piac, a tőzsdei határidős piac, a valutaopciók, a zártkörű devizapiaci alapok, az indexalapok. Ezeknek a spekulatív pénzügyi eszközöknek a végső célja megszerezni a pénzgazdaság irányítását és ennek segítségével átvenni a termelővagyon feletti ellenőrzést.

A világ termelővagyonának a kisajátítása a pénzpiacok manipulációi útján olyan eljárás, amit rutinszerűen támogatnak a Nemzetközi V alutaalap makrogazdasági beavatkozásai. Ezek következményeként megbénul -

nak az egyes nemzetgazdaságok, és fokozatosan szétesnek. Ez immáron világszerte megfigyelhető jelenség. A pénzügyi hadviselés nem ismer terü -

leti korlátokat. Ez a háború nem csupán az egykori hidegháborús ellenfe-leket támadja. Dél-Koreában, Indonéziában, Thaiföldön a központi bankok páncélszekrényeit a nemzetközi spekulánsok fosztották ki, miközben ezeknek a pénzügyi fegyverekkel tűz alá vett országoknak a pénzügyi ha -

tóságai hiába tettek kétségbeesett erőfeszítéseket azért, hogy megtámadott és gyengélkedő valutáikat megerősítsék.

20

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

1997-ben több mint százmilliárd dollárt tulajdonítottak el és juttattak magánpénzemberek kezéhez Ázsia valutatartalékaiból. A helyi valuták leértékelése nyomán ugrásszerűen csökkent a foglalkoztatás, és mélypon-tot értek el a reálkeresetek. Azokban az ázsiai országokban, amelyek a vi -

lágháború utáni korszakban jelentékeny gazdasági és társadalmi haladást értek el, egyik napról a másikra megjelent a tömegnyomor. A külföldi valutákkal folytatott pénzügyi csalássorozat aláásta a nemzetgazdaságok sta -

bilitását, és ezáltal megteremtette az előfeltételeit a termelő javak mélyen áron aluli eltulajdonításához az úgynevezett dögkeselyű beruházók által.

A Nemzetközi Valutaalap rendelkezésére egyedül Thaiföldön 56 bel -

földi bankot és pénzintézetet zártak be és a munkanélküliség egyik napról a másikra megkétszereződött Dél-Koreában a Nemzetközi Valutaalap egy hasonló „mentőakciója" csődök egész sorozatát okozta, és lényegében likvidálta az ún. bajba került kereskedelmi bankokat. A Nemzetközi Valu -

taalap közvetítése következtében több mint kétszáz vállalatot zártak be naponta, és így, ugyancsak naponta, négyszázezer munkavállaló került az utcára. A dél-koreai parlament a pénzügyi zsarolás következtében úgy működött, mint egy „bélyegzőautomata". Ha a szöuli törvényhozók nem teljesítették gyorsan a Nemzetközi Valutaalap utasításait, akkor újabb valu -

taspekuláció veszélyét kockáztatták meg.

A Nemzetközi Valutaalap által szponzorált megmentési program pontosabban kifejezve kikényszerített csőd) erőteljesen hozzájárult azoknak a magántulajdonban lévő, de az állam által finanszírozott és irányított holdingoknak a feldarabolásához, amelyeket ezután felszólítottak, hogy lépjenek stratégiai szövetségre a külföldi vállalatokkal, azaz vállalják fel ön -

kéntesen a nyugati finánctőke ellenőrzését A dél-koreai pénznem deval-vációjával leértékelődött a dél-koreai munkaerő is. Ebben az időben szinte fillérekért lehetett megvenni a csúcstechnológiájú vállalatokat és velük együtt áruik márkáját és munkásaik képzettségét.

A központi bankok szerepének hanyatlása

A világszintű pénzügyi válság sok tekintetben összefügg a központi bankok szerepének a hanyatlásával. Ezek a központi szerepet betöltő pénzintézetek már nem a nemzeti gazdaságok szuverenitása érdekében tevé-

kenykednek. Ezáltal az egyes államok már nem képesek befolyásolni a pénzkibocsátást és a hitelezést a társadalom egészének érdeke szempontjábóL Ez azért következett be, mert az intézményi spekulánsok kezében lévő valutatartalékok, a rendelkezésükre álló mozgósítható pénz mennyi -

sége messze túlszárnyalja a különböző országok központi bankjainak pénzügyi lehetőségeit.

21

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A központi bankok akár egyedül, akár együttesen cselekednek, többé nem képesek ellenőrzésük alatt tartani és megfékezni az óriási pénzeket mozgató spekulációs tevékenységet. A magánhitelezők olyan méretű

pénzvagyon felett rendelkeznek, hogy képesek befagyasztani az egyes államok költségvetését, megbénítani a fizetési folyamatot és azt is megaka -

dályozhatják, hogy az állam képes legyen alkalmazottai millióinak a havi bérét folyósítani. Ennek tanúi lehettünk a Szovjetunió utódállamaiban.

Mindez felgyorsította a termelési folyamat és a társadalombi ztosítási programok összeomlását. A világméretű pénzügyi krízis mélyülésével ma már pénzügyi támadások indulnak olyan országok központi bankjai ellen is, mint például Kína. Latin-Amerikában és a Közel-Keleten is pusztító ha-tást tettek ezek a beavatkozások a gazdasági életre, annak minden társadalmi következményével együtt

A központi banktartalékoknak ez a folyamatban lévő kifosztása nem korlátozódik a fejlődőnek nevezett szegény országokra. Olyan államokat is sújtanak, mint Kanada és Ausztrália, ahol a pénzügyi hatóságok nem voltak képesek megakadályozni nemzeti valutájuk gyengülését. Kanada sok milliárd dollárkölcsönt vett fel magánpénzintézetektől azért, hogy megerő-

sítse központi bankja tartalékait a reá nehezedő spekulációs nyomás kö-

vetkeztében. Japánban is mélypontra zuhant a jen, és Tokióban úgy tekintenek a koreai forgatókönyvre, mint főpróbára, amelynek célja Japán pénzügyi szektorának átvétele néhány hatalmas nyugati befektető bank ál -

tal. Ebben a világméretű pénzügyi kaszinóban a nagy játékosok: a Goldman Sachs, a Morgan Stanley, a Deutsche Morgan Grenfell. Más óriásspe-kulánsokkal együtt ők azok, akik kevesebbért, mint eredeti értéküknek a 10%-áért vásárolják fel a japán bankok úgynevezett rossz követeléseit. Az Egyesült Államok kormánya pedig nyíltan politikai nyomást gyakorolt Tokióra, hogy megkönnyítse az amerikai és más külföldi beruházó banká -

rok számára a problematikussá vált bankkölcsönök olcsó áron való felvá-

sárlását. E cél érdekében még azt is kezdeményezték, hogy Japán módo-sítsa alkotmányát; alakítsa át politikai rendszerét és hozzon létre egy új pénzügyi rendszert. Ez érthető is, mert hiszen ha a külföldi beruházók ke-zébe kerül a pénzrendszer és az azt működtető bankok, akkor már nem lehet megakadályozni a japán ipar tulajdonjogának az átvételét is.

A világ legnagyobb bankjai és értékpapírokkal kereskedő cégei, bró-

kerházai egyszerre hitelezők és intézményi spekulánsok. Összehangolt műveleteikkel, szervezett spekulációs beavatkozásaikkal alá tudják ásni egy adott ország nemzeti pénznemét Ezáltal megnövelik az adott állam gaz -

daságára nehezedő adósságterhet. Ezután hirtelen megjelennek mint hitelezők, akik készek az így elviselhetetlenül súlyossá vált adósságterhek átvé-

telére. Végül elintézik, hogy pénzügyi tanácsadóként, vagy a Nemzetközi 22

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Valutaalap és a Világbank konzultánsaiként szponzoráljak a különböző

csődprogramokat, amelyeknek végső soron ők a haszonélvezői. Indoné-

ziában is lejátszódott ez a folyamat és a kikényszerített magánosítás utcai lázadásokba torkollott, amelynek következtében Suharto elnök lemondott.

A Nemzetközi Valutaalap a világ nyolc legnagyobb kereskedelmi bankját bízta meg az indonéz gazdaság kulcsszektorainak a privatizációjával. Köz -

tük voltak a Lehman Brothers, a Credit Suisse-First Boston, a Goldman Sachs, valamint a UBS/SBC Warburg Dillon Read cégek.

A bűvészmutatvány a következő: A világ legnagyobb pénzemberei mesterségesen pénzügyi válságot idéznek elő, azaz képletesen szólva felgyújtanak egy adott országot, majd pedig a Nemzetközi Valutaalap meg -

mentési programja keretében ugyanőket kirendelik a válság megoldására, azaz az általuk okozott tűz eloltására. E szanálási folyamat keretében aztán ők döntik el, hogy mely üzemeket zárjanak be, és melyeket árusítsanak ki mélyen értékük alatti áron — külföldi befektetőknek.

Az ázsiai országok központi bankjai az ismétlődő spekulatív támadá-

sok hatására sokmilliárdos szerződéseket kötöttek a pénzpiacokon abban a reményben, hogy ilyen fedezetbiztosítási megállapodásokkal megvédhe-tik valutáikat a spekulációs támadásokkal szemben. Ezek az intézkedések is hozzájárultak tartalékalapjaik teljes kimerüléséhez, és ezért a monetáris hatóságok arra kényszerültek, hogy hatalmas összegű hiteleket vegyenek fel a pénzpiacokon a Nemzetközi Valutaalappal kötött kezességi megálla -

podások keretében.

Az 1994—95-ös mexikói pénzügyi válság során a kezességre szolgáló pénzt nem a pénzügyi válság megoldására fordították. Ugyanezt a mód -

szert használták Dél-Korea, Thaiföld és Indonézia esetében is, amikor a szükségessé vált pénzeket nem is folyósították a bajba jutott országoknak.

Azok ezekbe az országokba át sem lettek utalva. Ezeket az összegeket az intézményi spekulánsok követeléseinek kiegyenlítésére fordították. Ily módon biztosította a Nemzetközi Valutaalap, hogy ezek a nemzetközi pénzügyi spekulánsok hozzájuthassanak sok milliárd dolláros követelése-ikhez. A nemzetközi bankárok így nem csak megszelídítették, de meg is bénították az egykor ázsiai tigriseknek nevezett, dinamikusan fejlődő or -

szágokat. Megszelídítve már be lehetett zárni őket az adósságfüggés és a kamatfizetés zárkáiba, arra kényszerítve őket, hogy ezen országok lakói beláthatatlan időkig munkájuk egy jelentős részét ellenszolgáltatás nélkül adják át a nemzetközi pénzügyi közösségnek.

Ha utánanézünk annak, honnan származnak ezek a sokmilliárdos ösz-szegek, akkor megállapíthatjuk, hogy egy kisebb részük a Nemzetközi Valutaalap forrásaiból jön. Az 1995-ös mexikói válság idején a G7-eknek nevezett fejlett ipari országokat — köztük az Egyesült Államokat is — arra kér-23

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ték a Nemzetközi Valutaalap vezetői, h ogy nagy összegű befizetésekkel tegyék lehetővé a valutaalap kezesi műveleteinek finanszírozását. Mindez jelentékeny mértékben megnövelte az adott kormányok eladósodását. El -

sősorban Amerika államadósságát növelte meg. Figyelemre méltó az az összefüggés is, hogy az amerikai kormány által a valutaalapnak nyújtott összegeket ugyanazok az intézményi spekulánsok adták kölcsön a washingtoni kormánynak, akik előidézték Mexikó fizetésképtelenségét, és akik csak a valutaalap segítségnyújtása révén juthattak a saját pénzükhöz, persze a nyereséggel és kamatokkal megnövelve.

Más szavakkal ez azt jelenti, hogy azok, akik biztosították az állami pénzügyi segítségnyújtáshoz a hiteleket, ugyanazok voltak, akik aztán a folyamat végén ezekből megkaphatták a nagy összegű adósságszolgálati pénzeket — kamatostul. Vagyis a valutaalap segítségnyújtása nem volt egyéb, mint garancia arra, hogy a nemzetközi spekulánsok megkapják azokat a hatalmas összegeket, amelyekre az általuk előidézett pénzügyi válságok nyomán keletkezett óriási eladósodás révén tarthattak igényt. Az úgynevezett pénzügyi megmentési csomagok keretében nyújtott nagyarányú pénz -

ügyi segítség azt a célt szolgálta, hogy az ázsiai országok eleget tudjanak tenni adósságszolgálati kötelezettségeiknek azokkal a pénzügyi intézmé-

nyekkel szemben, akik előidézték nemzeti valutáik összeomlását Az így felvázolt ördögi kör következtében néhány kereskedelmi bank és brókerház minden képzeletet felülmúlóan hatalmas profitot zsebelt be. A pénz és a termelői vagyon felhalmozódásával pedig olyan gazdasági és politikai befolyáshoz jutottak, amellyel világszerte jelentősen tudták növelni hatal -

mukat a kormányok és az egyes politikusok felett.

Az elmúlt húsz év során a Nemzetközi Valutaalap döntő szerepet játszott a világ pénzügyi helyzetének alakításában. A globális pénzügyi kör -

nyezet az a hadszíntér, ahol a világszinten tevékenykedő bankok és beruházó bankárok kisebb-nagyobb csatáikat, sőt háborúikat vívják — pénzügyi eszközökkel. Ezek a globális pénzügyi hadviselő felek csillapíthatatlan éh-séget éreznek a bennfentes információk iránt. Ahogyan a hagyományos fegyverekkel vívott háborúkban, úgy a pénzügyi eszközökkel vívott küz-delmekben is rendkívül fontos szerepet játszanak a titkos és hiteles információk. A sikeres pénzügyi támadáshoz szükség van arra, hogy rákényszerítsék a támadási célpontul kiszemelt országokra a Nemzetközi Valutaalap megszorító előírásait Ezek az „erős gazdasági gyógyszernek" szánt drasz-tikus beavatkozások valójában megbénítják a kiszemelt áldozatot, és köny-nyebben legyőzhetővé teszik A pénzügyi hadszíntér olyan gladiátorai, mint a Chase, a Bank of America, a Citícorp és a GP Morgan, a Goldman Sachs, a Lehman Brothers, a Morgan Stanley, valamint a Salo-mon Smith Barney, valamennyien részt vettek azoknak a feltételeknek a 24

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

megfogalmazásában, amelyeket a Nemzetközi Valutaalap köteles alkal -

mazni és rákényszeríteni a kiszemelt országra. Így például amikor Dél -

Koreának igen gyorsan rövid távú, nagy összegű hitelt kellett nyújtani, ak -

kor a valutaalap soron kívül konzultált (1997. december 24-én, tehát kará-

csony este) a FED legfontosabb bankjával a Federal Reserve Bank of New Yorkkal.

A pénzügyi világpiac globális szereplői közvetienül érdekeltek a nem -

zeti valuták meggyöngítésében. Közvedenül az ázsiai országok valutái elleni támadást megelőzően a Washingtonban működő kutatóintézet, az Institute of International Finance, IIF, amely 290 globális bank és brókerház érdekeit képviseli, arra szólította fel a kormányzati szerveket a fejlődő országokban, hogy segítsék elő a helyi valuták átváltási arányának csökkentését. Így többek között a Nemzetközi Valutaalap arra kényszerí -

tette Indonéziát, hogy szüntesse meg a rúpiának a dollár árfolyamához va -

ló kapcsolását Ennek eredményeként a rúpia értéke három hónap alatt a dollárhoz viszonyított értékének a töredékére csökkent Azok a nemzetközi előírások, amelyek szabályozzák a tőke - és pénzmozgásokat, kialakítják azt a játékteret, amelyen aztán beindíthatják a glo -

bális spekulánsok gyakran tragikus kimenetelű támadásaikat. Ezek a globá -

lis bankok és multinacionális korporációk nyomást gyakoroltak a tőkemozgások világszintű teljes szabaddá tételére, beleértve az úgynevezett forró és piszkos pénzek szabad mozgását is. E törekvések nem is titkolt célja olyan pénzügyi helyzetek teremtése, amelyek segítségével világszinten kisajátítható a termelő vagyon a pénzvagyon -tulajdonosok által.

1998 áprilisában a Nemzetközi Valutaalap ideiglenes bizottsága Wa -

shingtonban formális döntést is hozott a nemzetközi tőkemozgások teljes szabaddá tételére, deregularizációjára. A hivatalos kommüniké azt állította, hogy a Nemzetközi Valutaalap alapszabályának kiegészítésével végre fogja hajtani a tőkemozgások liberalizációját, amely az intézmény létezésének egyik célja, és ennek megfelelően ki is fogja terjeszteni a valutaalap illeté-

kességét és hatáskörét. A Nemzetközi Valutaalap ekkor hivatalban lévő

igazgatója, Michel Camdessus mindehhez szenvtelen hangon hozzátette, hogy tőkeszámláik megnyitását követően számos fejlődő ország spekulációs támadások célpontjává válhat Nem mulasztotta el azonban újból el -

ismételni a már ezerszer hallott okfejtést, hogy mindezek a spekulációs támadások elkerülhetőek, ha a célországok szilárd makrogazdasági politi -

kát folytatnak, és erős pénzügyi rendszert vezetnek be, természetesen a Nemzetközi Valutaalap által diktált feltételek szerint.

A Nemzetközi Valutaalapnak ezt a rendkívül fontos döntését, amely teljesen szabaddá tette a tőkemozgásokat, zárt ajtók mögött hozták, ké -

nyelmesen kikerülve a közvéleményt és a sajtónyilvánosságot. Mindez alig 25

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

két héttel azt megelőzően történt, hogy aggódó polgárok csoportjai a világ minden tájáról összegyűltek 1998 áprilisában a francia fővárosban. A pá-

rizsi tömegtüntetések résztvevői tiltakoztak a Többoldalú Egyezmény a Befektetésekről (Multílateral Agreement on Investment — MAI) rendelkezései ellen, amelyeket az OECD (Organization of Economic Co-Opearation and Development - Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet) égisze alatt folyt tanácskozásokon fogadtak el. Ez a megállapodás rendkívül széles jogokat biztosított volna a kereskedelmi bankok -

nak és a multinacionális cégeknek, amelyek mind elsőbbséget élveznek az egyes országok jogszabályaival szemben a külföldi beruházások területén, és jelentékenyen sértették volna a polgárok alapvető jogait.

A MAI-megállapodás azt bizonyította, hogy a demokratikusan válasz -

tott és politikai felelősséggel tartozó kormányzatok kapituláltak a magán -

bankok és a multinacionális korporációk előtt. Miközben a tömegtiltakozás hatására le kellett állítani a Többoldalú Egyezmény a Befektetésekről végrehajtását, ez nem akadályozta meg azt, hogy más úton valósítsák meg a külföldi beruházások javasolt deregulációját. Az alapszabály cikkelyeinek kiegészítése gyakorlatilag elvonja az egyes országok kormányaitól azt a ha -

táskört, hogy szabályozhassák felségterületükön a külföldi beruházásokat.

A civil szervezeteknek a MAI-megállapodás elleni világszintű tiltakozási kampányát is lényegében eredménytelenségre kárhoztatja. Ily módon egyeden tollvonással be lehet vezetni a külföldi beruházások liberalizáció -

ját anélkül, hogy foglalkozni kellene egy fáradságos, sokoldalú nemzetközi egyezmény megkötésével. Ha egy olyan globális beruházási egyezményt kellett volna tető alá hozni, amely megfelel mind a nemzetközi közjog, mind a nemzetközi magánjog szabályainak, az rengeteg jogi vitát eredmé -

nyezett volna.

Globális pénzügyi felügyelőrendszer létrehozása Egyre jobban kibontakozik az agresszívvé váló tülekedés a világ termelő-

vagyona feletti rendelkezési jog megszerzéséért és tovább mélyül a világ pénzügyi válsága. A nemzetközi bankrendszer és a pénzügyi befektetők —

különösen az agresszív spekulációktól sem visszarettenő tagjai — közvedenül kívánnak beavatkozni a pénzügyi struktúrák alakításába, hogy azt a számukra legkedvezőbbé alakítsák át. Ezért országról országra részletekbe menően ellenőrzik a gazdasági reformokat Az Egyesült Államokban a szabad piac legkonzervatívabb hívei is azt vetették a Nemzetkö zi Valutaalap szemére, hogy gátlástalan magatartást tanúsít. Tekintet nélkül a Nem -

zetközi Valutaalap kormányközi státusára, ezek a konzervatívok azt köve -

telik, hogy az Egyesült Államok gyakoroljon erőteljesebb felügyeletet a Nemzetközi Valutaalap felett. Kifejezték azt az igényüket, hogy az IMF a 26

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

jövőben tanúsítson mérsékeltebb magatartást, hasonlót a különböző hi-telminősítő intézetek, például a Moody's vagy a Standard and Poor te-vékenységéhez. Mindezt természetesen úgy kell tennie, hogy közben gon-doskodjon a nemzetközi befektetőbankárok és a nagy kereskedelmi bankok sokmilliárdos befektetéseinek biztonságáról, adott esetben vesztesége-ik pótlásáról.

A világ legnagyobb kereskedelmi bankjai és befektetési központjai (beruházó házai) 1998 áprilisában kezdeményezték egy pénzügyi megfigyelő

szervezet, a Private Sector Advisory Council - Magánszektor Tanácsadó Testület létrehozását, amely rendszeresen felügyelné az IMF tevé-

kenységét. A washingtoni Institute of International Finance (Nemzetközi Pénzügyi Intézet), amelynek világszerte minden vezető magán pénz -

ügyi vállalat a tagja, bekapcsolódott ebbe a tevékenységbe. A nagy transz -

nacionális bankok kezdeményezésére az IMF konkrét lépéseket sürgetett a magánszektor megerősítésére gazdasági válságok menedzselésekor. Ezt úgy is felfoghatjuk, mint egy hatalommegosztási megállapodást a globális bankok és az IMF között.

A Nemzetközi Pénzügyi Közösség saját számára is létrehozott egy olyan irányító szervezetet, amely magas szinten foglalkozik a f ejlődő piacok pénzügyeivel. Ebben az irányító testületben szerepet vállalt a világ né -

hány leghatalmasabb pénzügyi szakembere, köztük William Rhodes, a Citibank helyettes elnöke és David Walker, Morgan Stanley elnöke. A nem is túlságosan rejtett célja ezeknek a kezdményezéseknek az, hogy fokozatosan átalakítsák az IMF-et egy olyan önálló, globális pénzügyi bürokráciává, amely hatékonyabban szolgálja a világszinten tevékenykedő óriás -

bankok érdekeit, mint a korábbi IMF, amelynek számos nemzetközi meg-

állapodásra tekintettel kell lennie, mint kormányközi testületnek.

A globális bankok és a vezető pénzügyi spekulánsok hozzá kívánnak jutni azoknak a tárgyalásoknak és megállapodásoknak a részleteihez, ámelyeket az IMF folytatott tagországainak kormánya ival. Ezeknek az adatoknak a birtokában már sikeresebb pénzügyi tranzakciókat bonyolíthatnak le, egyrészt az IMF-szanálási megállapodást megelőzően, másrészt az azt követő időszakban is. Mindez további extraprofithoz juttathatja őket Ezért van az, hogy az egyébként a titkolódzásban a végsőkig elmenő szu-perbankárok a legnagyobb hangerővel követelik a transzparenciát, vagyis az átláthatóságot a maguk számára. Ezért felszólították az IMF -et, hogy bocsássa a rendelkezésükre mindazokat az adatokat és ismereteket, amelyekhez a tagállamok kormányaival folytatott tárgyalásokon jutott. A for -

ma kedvéért nem tartanak igényt a bizalmas információkra, de valójában olyan belső információkhoz, bennfentes értesülésekhez kívánnak jutni, amelyek korábban nem álltak a rendelkezésükre.

27

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A Nemzetközi Pénzügyi Közősség

globális szabályozást akar

A kibontakozóban lévő globális pénzügyi válság világszinten meggyorsítja a nemzetállamok intézményeinek háttérbe szorulását és eltűnését. Cél továbbá az is, hogy a globalizációt akadályozó intézményeket vagy lebont-sák, vagy ha ez lehetséges: magánellenőrzés alá vegyék őket. Ez vonatkozik a Bretton Woods-i Konferencián 1944-ben létrehozott ikerintéz-ményre, a Nemzetközi Valutaalapra és a Világbankra. 1944-ben még az IMF írásban is rögzített feladata az volt, hogy őrködjék a nemzetállamok gazdaságainak stabilitása felett. Az Egyesült Államok akkori pénzügymi -

nisztere, Henry Morgenthau a következőket mondta:

„Azért gyűltünk össze, hogy kidolgozzuk azokat a módszereket, amelyek véget vetnek a gazdasági bajoknak — az egymással versengő valutaleértékelésnek és a kereskedelem romboló akadályainak — amelyek ezt a háborút megelőzték. Sikerült ezt a feladatot teljesítenünk."

Ilyen pénzügyi előzmények nyomán érkezett a világcivilizáció a XXI.

századhoz. A világgazdaság válaszút előtt áll. Az úgynevezett fejlődő világ országaiban, vagyis a legszegényebb országokban a gazdasági átstrukturá -

lódás tömeges éhínséghez és soha nem látott nagyfokú elszegényedéshez vezetett a lakosság széles rétegeiben. Ami pedig a Szovjet Birodalom felbomlásával önálló útra lépett kelet -európai országokat illeti, ott is megje-lentek a latin-amerikanizálódás és az afrikanizálódás jellemző tünetei. Az 1980-as évek elejétől kezdődően indult be az IMF és a Világbank által kezdeményezett makrogazdasági stabilizáció és strukturális alkalmazkodás.

Ezek a programok olyan feltételeket kényszerítettek a legszegényebb or -

szágokra, amelyek százmilliók életesélyeit ásták alá. A kemény megszorítá -

sok képezték az előfeltételét annak, hogy ezeknek a rendkívül eladósodott országoknak az adósságszolgálati terheit újratárgyalják, és fizetési kötele -

zettségeiket átütemezzék.

1973 májusában a svédországi Saltsjöbadenben, a nevezetes Wal-lenberg bankárdinasztia birtokán Bernhard herceg elnökletével tárgyalt a nagy hatalmú Bilderberg-csoport. Ez eldöntötte, hogy 400%-kal emelni kell a kőolaj világpiaci árát. Saltsjöbadenben nemcsak az úgynevezett olajsokkot készítették elő, de arról is gondoskodtak, hogy mi történjen a hatalmas olajbevételekkel: a petrodollár-milliárdokkal. A Bilderberg-ta-nácskozáson kulcsszerepet játszó Henry Kissinger, aki ebben az időben nemcsak az amerikai elnök nemzetbiztonsági főtanácsadója, de egyben az Egyesült Államok külügyminisztere is volt, részletes tervet ismertetett a petrodollár-milliárdok visszaforgatásáról (Petrodollar-Recycling).

1973. október 6-án tört ki a jom kíppur háború, amikor is Egyiptom és Szíria támadást intézett Izrael ellen. Akkor a kötelességtudóan félrein-28

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

formáló tömegtájékoztatás azt adta tudtul, hogy a háború szerencséden hibáknak, téves kalkulációknak, illetve egy Izrael állama ellen szőtt arab összeesküvésnek tudható be. A jom kippur háborúra azonban szükség volt a Bilderberg-csoport által jóváhagyott nagyszabású pénzügyi tranzakció végrehajtásához.

Ezt a feladatot a jól informált Kiss inger hajtotta végre úgynevezett in-gadiplomáciájával. A Washingtonban készült forgatókönyv azonban pontosan követte a saltsjöbadeni irányvonalat, amelyet hat hónappal a há -

ború kitörése előtt fogadtak el. A háborúért természetesen az olajtermelő

arab országok lettek felelőssé téve, és az olajsokk miatt kitört nehézsége-kért a „gonosz olajsejkeknek" kellett viselniük a felelősséget A háború nyomán keletkezett olajembargó következtében az olajár először 70% -kal emelkedett, második menetben pedig elérte a kitűzött 400%-os áremelkedést.

A kőolaj világpiaci árának 400%-os emelkedése még a leggazdagabb nyugat-európai országokat — és az Egyesült Államokat — is megrázta. Eu-rópa-szerte kormánybukásokra került sor az olaj sokk gazdasági és szociális következményei miatt. A legsúlyosabb gazdasági nehézségek elé azonban a fejlődő országok kerültek. Ezeket teljesen felkészüledenül érte az ener -

giaellátás költségeinek 400%-os emelkedése. Ekkor kezdték a legkemé-

nyebben sújtott harmadik világbeli országokat negyedik világnak nevezni Ezek az országok 1973-ig pozitív kereskedelmi mérleggel rendelkeztek, de 1974-ben már óriási külkereskedelmi deficittel kellett megküzdeniük.

Azért, hogy energiaimportjukat fedezni tudják, természetesen kölcsö-

nért folyamodtak az iparilag fejlett országok kormányaihoz és kereskedelmi bankjaihoz. A Nemzetközi Pénzügyi Közösség és hálózatának intézményei ebben az időben szívesen adtak kölcsönt viszonylag elviselhető

5-6%-os kamattal a hozzájuk befolyt hatalmas petrodollár-milliárdokból.

Ezekkel a milliárdokkal elsősorban ők rendelkeztek, minthogy kőolajat csak dollárért lehetett az OPEC-államoknak eladni, és így a hatalmas olaj-

ártöbblet végül is a Nemzetközi Pénzügyi Közösségnél kötött ki.

1979 nyarán a City of London vezető bankárai úgy döntöttek, hogy lényegesen megemelik az alapkamatot, és az igen rövid idő alatt valóban a négyszeresére emelkedtek az irányadó kamatlábak. A City of London példáját hamarosan követte a Federal Reserve, amely 1979 és 1982 között ugyancsak megközelítőleg 20%-ra emelte fel a meghatározó kamatlábat.

Mindezt arra hivatkozva tette, hogy megfékezze a felgyorsult inflációt.

Mindennek eredményeként az 1929-es nagy gazdasági világválság óta a legsúlyosabb gazdasági visszaesés következett be.

A nemzetközi pénzügyi rendszer irányítói mindezt tervszerűen hajtották végre a saltsjöbadeni Bilderberg-tanácskozáson elfogadott stratégiának 29

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

megfelelően. A petrodollárkölcsönöket felvett országok adósságszolgálati terhei igen rövid idő alatt anélkül emelkedtek a nég yszeresére, hogy ténylegesen pénzhez jutottak volna gazdasági nehézségeik megoldásához. Ez -

után már csak azért kellett újabb és újabb kölcsönöket felvenniük, hogy eleget tudjanak tenni adósságszolgálati, elsősorban kamatfizetési kötele -

zettségeiknek. Ebbe az eladósodási spirálba Magyarország is belekerült a pénzügyeit irányító neoliberális pénzügyi lobbi jóvoltából, így a Nemzet -

közi Pénzügyi Közösséggel már ekkor együttműködő pártállami nómen -

klatúra a Bilderberg-csoport őt is eladósítási stratégiája egyik korai áldozatává tette.

Az 1980-as évektől kezdődően az eladósodott országokra rákényszerí-

tett IMF makrogazdasági stabilizációs programok és strukturális alkalmaz -

kodást kikényszerítő előírások százmilliók példa nélkül álló elnyomorodá -

sához vezettek. Az IMF és a Világbank megszigorító intézkedéseinek elfogadása nélkül az eladósított országok képtelenek voltak újabb kölcsö -

nökhöz jutni, illetve a hitelezők nem voltak hajlandók enélkül újratárgyalni adósságaik átütemezését. A Bretton Woods-i megállapodásokkal szöges ellentétben, amelyek célja a termelő gazdaság rekonstrukciója és a valuták közti árfolyamok stabilizálása volt, az IMF és a Világbank 1980 -as strukturális felzárkózási programja ténylegesen aláásta az egyes államok nemzeti valutáit, megbénította és bomlásra ítélte a fejlődőnek nevezett szegény országok gazdaságát.

A globális eladósítás

A szegény országok külső eladósodása ebben az időben elérte az 1,9 trillió dollárt (1 trillió dollár 1000 milliárdnak felel meg). Egész országok gazdasága rendült meg és a nemzeti valuták egymást követő összeomlása ered -

ményeként társadalmi konfliktusokra, etnikai összecsapásokra és egyes esetekben még polgárháborúkra is sor került. A washingtoni központtal működő nemzetközi pénzügyi intézmények irányításával zajlott a világ -

gazdaság átszervezése. Ezek a befolyásos körök elutasították azt, hogy az egyes fejlődő országok saját maguk építhessék nemzeti gazdaságukat. Ez a neoliberális makrogazdasági politika az egyes országok gazdaságát olyan nyílt, védelem nélkül maradt gazdasági területekké alakította át, amelyek szabadon rendelkezésre állnak, és a nemzetközi pénzügyi közösség, vala -

mint vállalatai számára akadálytalanul biztosítják az olcsó munkaerőt, va -

lamint a természeti erőforrásokat. Ezek az internacionalista átalakítási programok meggyengítették az egyes államokat és aláásták a belső piacokat. A nemzeti tulajdonban lévő vállalatokat tervszerűen csődbe juttatták.

Azt a teljesen hamis és soha semmivel be nem bizonyított állítást is -

mételgették, amit Magyarországon ma is elsősorban a szabad demokraták 30

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

úgynevezett szakértői mondogatnak. Eszerint a magántulajdon minden esetben hatékonyabban működteti a termelő gazdaságot, mintha a terme -

lőeszközök köztulajdonban vannak. A köztulajdon nem azonos az állami tulajdonnal, mert a köztulajdonnak számos egyéb változata van. A neoli -

beralizmus tulajdonlása valójában ugyanolyan anonim és kártékony, mint amilyen anonim és kártékony volt a kommunista diktatúra idején az állami tulajdonlás. Eltekintve attól, hogy mitől tudja például a francia állam job -

ban működtetni a budapesti vízműveket, mint a magyar állam vagy a fővá -

ros, a köztulajdonban lévő gazdálkodás piaci feltételek mellett ugyanolyan hatékony lehet, mint az ugyancsak anonim köztulajdonban lévő multinacionális cégek gazdálkodása. A multinacionális cégek is egy ismeretlenség-be burkolózó kis csoport köztulajdonában vannak, amely azonban kizáró-

lag a profitérdekeket követve működnek.

Már Mária Terézia idején ismert volt, hogy csak akkor szabad királyi (állami) tulajdonban lévő vagyont, például ércbányákat eladni, ha a mű -

ködtetésükből a tulajdonosnak járó haszon kisebb annál, mintha eladnák ezeket a bányákat, és az új tulajdonosok több adót fizetnének be a királyi kincstárba. Ugyanez a szabály érvényes a jelenlegi köztulajdonra is. Csak akkor szabad egy köztulajdonú termelőegységet magántulajdonba adni, ha a magántulajdonos által fizetett adó nagyobb jövedelmet biztosít a közös -

ségnek, a társadalomnak, mintha az adott termelő egységet állami tulajdonként működtetik. Ezért nincs semmi értelme a közösségi érdek szempontjából olyan nyereséges tevékenységek privatizálásának, mint amilyent a Szerencsejáték Rt. folytat. De mondhatunk erre példát az energiaszek-torból is. Teljesen kártékony lenne a Paksi Atomerőmű eladása, és semmivel sem tudná biztonságosabban és gazdaságosabban működtetni egy magáncég. A privatizáció egész másképp zajlott volna le, ha az egyes gaz -

dasági egységek eladása előtt hatástanulmányokat végeztek volna arról, hogy azok mikor nyújtanak nagyobb jövedelmet: köztulajdonban maradva vagy magántulajdonba kerülve, azaz a jövedelem vagy a befizetett adó lenne nagyobb? Ehelyett az általános szabály az volt, hogy pénzügyi esz -

közökkel, elsősorban a forgótőke korlátozásával illetve megvonásával veszteségessé tették ezeket a vállalatokat és utána kizárólag a „shareholder value" mesterséges értékét szem előtt tartva a veszteségessé tett vállalato -

kat mélyen a valódi értékük alatt adták el.

Fenti fejtegetéseknél a magyar helyzetet tartottuk szem előtt, de ugyanez játszódott le világméretekben. Mindez nem volt más, mint a Nemzetközi Pénzügyi Közösség azon stratégiájának végrehajtása, hogy a pénzügyi rendszer segítségével megszerezze a termelővagyon magántulajdonát is. Ezt a globális vagyonszerzést reformokként tüntették fel és nyomában nemcsak az emberiség közös vagyona került egy szűk pénzügyi 31

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

befektetőkből álló érdekcsoport ellenőrzése alá, de az érem másik oldala -

ként a szegénység is globalizálódott. A mérhetetlen gazdagodás nyomán járó ugyancsak mérhetetlen szegénység világszinten ásta alá száz és százmilliók éledehetőségét és mindenütt lerombolta a civil társadalmat, ahol ez a globalizációs folyamat kibontakozott így délen, keleten és északon. Az általános elnyomorodás egyik megjelenési formája volt, hogy a belső vá-

sárlóerő meggyöngülésével, illetve eltűnésével összeomlott a belső piac.

Megjelent a tömeges éhínség, és az elnyomorodás áldozatává váltak egész gazdasági és szolgáltatási szektorok, így az egészségügy és az iskolaügy is.

Gyermekek százmilliói maradtak oktatás nélkül. Az egészségügy leromlá -

sa következtében ezekben a szegény országokban újból felütötte fejét a tuberkulózis, a malária és a kolera. Ezek mind olyan betegségek voltak már, amiről azt hihettük, hogy végleg megszabadult tőlük az emberiség.

A Nemzetközi Pénzügyi Közösség és az őket kiszolgáló neoliberális pénzügyi és gazdasági szakemberek a kezükben lévő pénzrendszer segítségével nemcsak az úgynevezett harmadik világban hajtották végre a strukturáks átalakítást. A nemzetközi bankároknak a fejlett országok ter -

melővagyonára is szükségük volt. Hiszen céljuk a világ valamennyi vagyona felett megszerezni az ellenőrzést.

Strukturális átalakítások a fejlett országokban Az 1990-es évektől kezdődően a nemzetközi pénzügyi közösség rákényszerítette a neoliberális makrogazdasági reformokat az OECD -országokra is. Ezeknek a reformoknak a lényegi elemei megegyeztek azokkal a struk -

turális alkalmazkodási programokkal, amelyeket az IMF és a Világbank a harmadik világ országaira és Kelet-Európára kényszerített rá. Ezek az úgynevezett makrogazdasági reformok azt a célt szolgálták, hogy eladósít -

sák az egyes államokat, a gazdasági szereplőket és az állampolgárokat.

Egyszóval a gazdaság és a társadalom egészét. Az 1980-as évek elejétől a nagy korporációk és a kereskedelmi bankok magánadósságát úgy szüntették meg, hogy azokat a társadalom egészére terhelték át különböző tech -

nikákkal. Azaz köztartozássá alakították át őket.

Az adósság átalakításának ez a folyamata a világot sújtó jelenlegi adós-ságválság központi jellemzője. Az üzleti és pénzügyi vállalkozások a ban -

kok veszteségeit szisztematikusan ráterhelik az egyes államokra. A Nemzetközi Pénzügyi Közösség által beindított nagy egyesülési folyamat az 1980-as évek végén, amikor egyre több nagyvállalat és nagybank még nagyobb vállalattá és még nagyobb bankká fuzionált, a korporációk veszte -

ségeit úgy terhelték át az államra, hogy felvásárolták a csődbe ment vállala -

tokat. Ezeket aztán bezárták és leírták őket az adójukból mint veszteséget.

A nagy kereskedelmi bankok rossz kihelyezésnek számító kölcsöneit pe-32

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

dig rutinszerűen leírták és átalakították őket adózás előtti veszteséggé. Az úgynevezett gazdasági megmentési intézkedéscsomagok, amelyeket a ba j-ba jutott korporációk és kereskedelmi bankok számára dolgoztak ki, szin -

tén azon az elven működtek, hogy a korporációs adósságokat átterhel-jék az államkincstárra, a költségvetésre, azaz az adófizetők egészére.

Az állami támogatások ahelyett, hogy új munkahelyeket teremtettek volna, a nagy korporációk fúzióit finanszírozták, amelyek eredményeként munkaerő-csökkentési technikákat alkalmaztak. A termelési tevékenységet kihelyezték az olcsó munkaerővel rendelkező harmadik világ országaiba.

A korporációknak ez a átalakítása hatalmas költségekkel járt, amelyeket azonban a fejlett országok kormányzatai viseltek. A közkiadások közvet -

lenül hozzájárultak a nagy vagyonok további koncentrációjához és a ter -

melőgazdaságban dolgozók létszámának nagyarányú csökken éséhez. A kis-és középméretű gazdaságok sorozatos csődje és alkalmazottaik elbocsátása (akik így adófizetőből segélyezetté váltak) szintén jelentősen hozzá -

járult az állami bevételek csökkenéséhez.

Az OECD-országokban rekordméreteket öltött az eladósodás, és a köztartozás meghaladta a 13 trillió dollárt. Ennek a globális adósságnak a finanszírozása nagymértékben hozzájárult az új hitelek felvételéhez és az államok szisztematikus eladósításának gyors ütemű fokozásához. Az Egyesült Államokban, amely a világ legeladósodottabb országa, a köztar -

tozás a Reagen—Bush-korszak idején megötszöröződött és elérte az 5 trillió dollárt. Mindebből látható, hogy pénzügyi ördögi kör indult be. Azok a nagy bankok és korporációk, amelyek a hatalmas állami támogatások kedvezményezettjei voltak, az eladósítási folyamat során az államok és a kor -

mányok hitelezőivé alakultak át. Az államok pénzügyi intézményei, így az államkincstár - Magyarországon Állami Adósságkezelő Központ - állami hitelleveleket, kötvényeket, kincstárjegyeket bocsát ki azért, hogy finanszírozza azokat a nagy bankokat, pénzügyi alapokat és üzleti vállalko -

zásokat, amelyek ezeket az államkötvényeket megvásárolják.

A világdrámának ez az abszurd jelenete a következőképpen zajlik: az állam finanszírozza a saját eladósodását, mégpedig úgy, hogy a költségvetésből juttatott támogatásokat eladósításra fordítják. Ennek a haszonélve -

zői — a nagybankok és korporációk — ezt az állami támogatást visszaforgat -

ják úgy, hogy megvásárolják a támogatást nyújtó á llam adósleveleit. Az állami költségvetés, azaz a társadalom adóbefizetései felett rendelkező kor -

mány egyrészt arra kényszerült, hogy szubvencionálja a legerősebb üzleti csoportokat, másrészt az állami hitellevelek és azok kamatai formájában óriási pénzeket kellett juttatnia a pénzügyi hitelezőknek. Mivel a köztarto -

zás nagy része a magánbankok és pénzintézetek kezébe került, ez utób-33

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

biak nyomást tudtak gyakorolni a kormányokra és elő tudták nekik írni, hogy mire fordítsák a költségvetési erőforrásokat.

Eladósítás és közteherviselés

Az előzőekben részletesen tárgyalt problémákra az lenne a megoldás, ha a tulajdonviszonyokat világszinten úgy lehetne átalakítani, hogy a reálértékét képező vagyon annak a tulajdonában legyen, aki azt saját személyes teljesítményével létrehozta és működteti. Az ilyen személyhez és teljesítményhez kötött tulajdonlás természetesen társult formában is megvalósítható.

Az így kialakított tulajdon már lehetővé tenné a közpénzrendszer visszaál -

lítását, és a pénzt ismét eredeti rendeltetése szerint működtetné: azaz a reálgazdasági folyamatokat közvetítő közeg lenne, spekulációs eszköz helyett Egy ilyen nagy horderejű változás hosszú előkészítést, valamint kemény gazdasági és politikai küzdelmet igényel. Addig is, amíg ezeket a célokat el lehet érni, szükséges a monetáris rendszer, a fiskális — vagyis költségvetési — rendszer és az adózás összhangjának jobb megteremtése mind világszinten, mind itt nálunk, Magyarországon.

A közhatalom az Európai Unió egyik országában sem gyakor ol ma ellenőrzést a monetáris politika felett A monetáris hatalom nemzetközi szinten magánellenőrzés alá került. Ezzel szemben a költségvetés és az adóztatás nemzeti hatáskörben maradt Ténylegesen azonban ez az állí-

tás is kétségbe vonható, mert a költségvetési bevételek nagy része adósságszolgálat és kamat formájában a Nemzetközi Pénzügyi Közösség által irá -

nyított pénzügyi rendszerhez vándorol, ennyiben a fiskális és adózási politika is magánellenőrzés alatt áll.

Az adófizetési képesség, a költségvetési bevétel alapvetően a gazdaság pénzügyi eszközeinek jó vagy rossz, helyes vagy helytelen használatából adódik. A monetáris politika, azaz a pénzkibocsátás, a hitel - és kamatszabályozás, valamint a pénzügyi intézmények és a költségvetés kapcsolata lényegében egyik európai ország törvényhozásában sem kap megfelelő

hangsúlyt. Ez érvényes a magyar Országgyűlésben lezajlott vitákra is. Az Európai Unióban ma működő bankrendszer már nem tekinthető a gazda -

ság részére nyújtott pénzügyi szolgáltatásnak hanem sokkal inkább a termelő gazdaság feletti hatalom gyakorlásának. Magyarországon az Ország -

gyűlés és a kormány által nem ellenőrzött Nemzeti Bank - és az általa irá-

nyított bankrendszer — tekinthető a gazdaság irányítójának. Ez a bankrendszer hitelezési döntéseivel megszabja, hogy hol lehet, és hol nem lehet termelés, melyik cég maradhat meg, és melyiknek kell megszűnnie.

A jelenlegi elektronikus technológia lehetővé tette a monetáris eszkö-

zök még könnyebb előállítását, és az a pénz, amely már csak elektronikus jel formájában jelenik meg, szinte határtalanul tud növekedni. Koncentrá-

34

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

lódása a pénzügyi szektor egészében folytatódik. A bankrendszer el van árasztva pénzzel és pénzhelyettesítő eszközökkel, ugyanakkor a termelő

gazdaság fuldoklik a pénzhiánytól. A bankrendszeren belüli forrásbőség ma már nem növeli automatikusan a hitelezést, nem teremt munkahelye -

ket, nem segíti elő a fogyasztást, és ily módon az állam számára sem növeli az adóbevételt. A bankrendszerben felhalmozódott pénzmennyiség i n-kább elvonja a már befizetett adót is, mert a pénzügyi rendszer arra törek -

szik, hogy az államnak — a költségvetésnek — csak hitelek felvétele révén álljon pénzeszköz a rendelkezésére. Az így felvett hitelekért az állam ka -

matokat fizet, de miután bevételei nem elégségesek a hitelek és a kamatok egyidejű törlesztésére, ezért a fizetendő kamatokra további hiteleket kell felvennie — természetesen a bankrendszertől — és ezzel beindul az adós-ságspirál, amelynek a kamatterheit mindaddig viselni kell, amíg ez a rendszer fennáll.

Az Európai Unióhoz tartozó országok lakói — köztük a magyarok is —

csak a szokásos fiskális kiadásokról hallanak, de az évi összes kiadást megközelítő mértékű adósságtöresztés, a kamatfizetés, az új hitel felvételének folyamata nem kerül a tájékoztatás látókörébe, és az adófizető polgárok szemszögéből a sötétben marad. Magyarországon például a parlament nem korlátozza a hitelfelvétel mértékét. A költségvetési vitákban nem ke -

rül részletesen megvitatásra az adósságkezelés valamennyi összefüggése.

Ez azért rendkívül káros, mert a gazdaságtól és fiskális céloktól elvont pénzügyi források munkahelyek eltűnéséhez, a fogyasztás korlátozásához, a fejlődés lelassulásához, az adóalap és az adófizetési képesség elvesztésé-

hez vezetnek. Az így előálló gazdasági visszaesés pedig mérsékli a termelésbe történő tőkebefektetést. Ennek még kevesebb adó, még több hitel felvétele, még nagyobb eladósodás és a szüntelenül növekvő kamatterhek kényszerű vállalása az eredménye.

A hiteleket nyújtó bankrendszer képviselői természetesen követelik a közcélú kiadások mérséklését, és ha jelentős az eladósodás mértéke, akkor még a kamatokat is megemelik, arra hivatkozva, hogy nagyobb a kockáza -

tuk, és ezért az általuk nyújtott hitelekért nemcsak kamat, hanem kamat-felár is jár. Mindez a gazdaság folyamatos leépüléséhez vezet. A szakemberek ismerik ezeket a folyamatokat, de a főhatalmat gyakorló Nemzetkö -

zi Pénzügyi Közösség és magyarországi érdekképviselete elég erős ahhoz, hogy ezt a rendszert tovább működtesse a magyar adózó polgárok kárára.

Erre a helyzetre nem jelentene megoldást, ha az Európai Unió tagor -

szágai számára új — európai szintű - adót vezetnének be. Egy ilyen európai adóval nem lehet elérni a szociális, a környezeti és infrastrukturális téren meglévő különbségek felszámolását. De ez az adó nem segítené elő a tag -

országok között meglévő különbségek felszámolását sem, mert azokat 35

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nem lehet eltüntetni a pénzforrások központosításával és újraelosztásával.

Egy európai adó valójában a központi eladósodás alapjait teremtené meg, azaz most már nemcsak az egyes tagállamok lennének eladósítva, hanem az unió egésze is, mint föderális állam. Mert ha az unió kormányzatának van biztos adóbevétele, akkor arra hitel is folyósítható. Így ami lejátszódott az egyes államok eladósításával, most megismédődhet az Európai Unió, mint föderációs állam eladósításával is.

Elősegítené az előrelépést a monetáris eszközök felhasználásának és a költségvetés viszonyának újragondolása és újraszabályozása. Ezen túlmenően szükség lenne a spekulatív célú - nem működő tőkéknek — a köz-célok finanszírozása irányában történő terelésére. Az adóról önmagában nem érdemes dönteni, mert valójában csak úgy lehet helyes adóügyi döntéseket hozni, ha az adózásért felelős törvényhozó és kormányzati szervek nem mondanak le az adó képződése és felhasználása szempontjából dön-tő fontosságú pénzügyek ellenőrzéséről. Ahhoz, hogy az Európai Unió mint nemzetek feletti államalakulat szociálisan kiegyensúlyozott, fejlődő -

képes európai rendszert tudjon kialakítani, ahhoz szükség van a monetáris eszközök és az adózás együttes ellenőrzésére és irányítására.

Miként oldható meg a közpénzek társadalmi ellenőrzése?

A Nemzetközi Pénzügyi Közösség által bevezetett pénzügyi és gazdasági rendszer politikai megfelelőjének a parlamenti demokrácia tekinthető. A demokrácia a maga valóságában, azaz a reáldemokrácia, az adóztatásban és a pénzügyekben ellenőrizeden alrendszert működtet. Miközben a politikai szférában, legalábbis az eljárások és a formák tek intetében demokrá-

cia van, a pénzügyekben magándiktatúra érvényesül.

A világ napjainkra egyeden globális rendszerré szerveződött. E rendszer alrendszerei hatékonyságuktól függően részesülhetnek a világon fellelhető és egyre fogyatkozó javakból. Önként adódik az a követelmény, hogy a közpénzek kivetése, a közterhek szétosztása ne legyen kitéve a ma -

gánérdekeket szolgáló manipulációknak. Ahhoz, hogy az alulról jövő tár -

sadalmi ellenőrzés hatékonyan érvényesülhessen, több kérdésre is világos választ kell adni.

Az első ilyen kérdés az, hogy az állam mondjon-e le kötelezettségei teljesítéséről, vagy pedig növelje az adókat. Napjaink valósága, hogy mi -

közben az adóteher növekszik, a közszolgáltatások zsugorodnak. A biztosan behajtható bér és fogyasztási adók nőnek, a pénztőke pedig — különö-

sen a nem működő spekulatív tőke — megtalálja a kibúvókat a köztehervi -

selés alól. A nyugati világban például a munkabérek adóterhei az elmúlt három évtizedben 25-30%-ról 45-50%-ra növekedtek.

36

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Érdemes megemlíteni a közteherviselés anomáliáira a közelmúlt egyik magyarországi példáját. 2004. november 10-én a kormányon lévő MSZP

országgyűlési frakciója azt állította, hogy a MOL — ez a magyarországi központtal rendelkező multinacionális cég — megengedhetetlen gazdasági manipulációkkal hatalmas extraprofitra tett szert Az MSZP-képviselőcsoport állítása szerint a MOL 28 vezetője — visszaélve a rendelkezésére álló bennfentes információkkal — OTP-kölcsönből MOL-részvényeket vásá-

rolt, amelyek csaknem 11 milliárd forint árfolyamnyereséget hoztak e vezetőknek. Az említett vezetők ismerték azokat az információkat, hogy mi -

ként fog változni a MOL-részvények árfolyama a gázüzletág eladása után.

Magáról a tranzakcióról is ők döntöttek. A szóban forgó MOL-vezetők ezt az árfolyamnyereséget adó megfizetése nélkül kaphatták meg. Mindez azért van, mert az Országgyűlés nem szavazta meg az árfolyamnyereség-adóról szóló javaslatot. A MOL visszautasította, hogy bármilyen szabályta -

lanságot követett volna el, és azt állította, hogy a MOL-vezetők eljárása megfelel a nemzetközi gyakorlatnak

A második kérdéscsoport az adópolitika korszerűsítése. A kormá-

nyok általában hatalmi pozícióik erősítésével vannak elfoglalva, és az adó -

politika korszerűsítése egyre halasztódik. Az adózás céljához és lényegéhez kapcsolódó viták helyett sok szép szó hangzik el a közérdek és a közjó szolgálatáról, ugyanakkor folytatódik az állami adminisztráció és bürokrá -

cia növekedése.

A harmadik kérdéskör, amire meg kell találni a választ, hogy mi-lyennek kellene lennie egy jó adórendszernek. A neves brit közgazdász, Adam Smith szerint az a jó adórendszer, amely egy gazdasági cikluson keresztül képes fedezni a kormány kiadásait, mégpedig úgy, hogy az adózás ne fékezze a gazdasági fejlődést, és teret engedjen a gazdasági hatékonyságnak. Ehhez az is hozzátartozik, hogy ne ossza meg túlságosan az adott társadalmat és legyenek olyan jövedelemmel rendelkező rétegek, akiktől az adó be is hajtható.

Az alulról jövő ellenőrzés hatékonnyá tételéhez negyedikként elkerülhetetlen a közterhek pontos meghatározása és szabályozása. Ezért szükség lenne, hogy egyeden törvényben legyen mindez kodifikálva és lehetőleg széles közmegegyezésre támaszkodjék. Eljött az ideje annak az ellentmondásnak a feloldására, amely szerint a közteherviselés alkotmányosan kötelező, ugyanakkor a közterhek függetlenek az alkotmánytól.

A mindenkori közigazgatási irányítók, és a közhatalom éppen döntési helyzetben lévő személyiségei saját igényeik szerint szinte korlát nélkül lét -

rehozhatják és növelhetik a közterheket

Igen fontos feladat tehát az adóztatás rendszerének vizsgálata alkot -

mányossági szempontból, de szükség van azt is felmérni, hogy milyen az 37

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

adóztatás rendszerének a hatása a versenyképességre és az adott ország munkaerőpiacára.

A jelenlegi pénzuralmi rendszer általános jellemzője, hogy azok az ál -

lamok, amelyek ebbe a rendszerbe integrálódtak, begyűjtenek minden el -

érhető forrást, majd pedig lényegesen többet költenek a kivetett és behaj-tott összegeknél. A világ egyeden szuperhatalma is ennek megfelelő gyakorlatot folytat. Mivel a dollár még mindig az első számú világvaluta, ezért mindaz, ami ebben a vonatkozásban Amerikában történik, meghatározó-

an hat ki a világgazdaságra. Az Egyesült Államok adóssága jelenleg eléri a 38 000 milliárd dollárt. Amerika fizetési kötelezettségei 54 000 milliárd dollárral meghaladják az adóbevételeit. A megtakarítás aránya az Egyesült Államokban rendkívül kicsi, és noha 2003-ban csekély mértékben nőtt, így is csak az 1,9%-os arányt érte el. Amerikának külföldi megtakarításokból kell importálnia ahhoz, hogy finanszírozni tudja a gazdasági növekedését.

Ezért van az, hogy az Egyesült Államok külföldi tartozásai elérik a nemze -

ti össztermék 5,7%-át. Ennek következményeként a világ legnagyobb gazdasága arra kényszerül, hogy munkanaponként 2,6 milliárd dollárt importáljon hiányzó belső megtakarításai pótlására. A kereskedelmi deficit új rekordokat döntött 2004-ben, és a költségvetési hiány is lényegesen gyorsabban nő az iraki háború következtében.

Máshonnan is gyülekeznek a viharfelhők. Az úgynevezett baby-boom idején született nemzedékek hamarosan elérik a nyugdíjkorhatárt.

A 65 éven felüli amerikaiak száma az elkövetkező 25 évben 12%-ról több mint 18%-ra fog növekedni. Ezért látja úgy Pat Buchanan, hogy az amerikai dollár feltartóztathatatlanul tovább hanyatlik és az amerikai világbiro -

dalomnak és terjeszkedésének hamarosan vége lesz.

Amerika termelői kapacitásának leépítését meg lehetne fordítani, ha az Egyesült Államok visszatérne a hamiltoni közgazdasághoz, újraírná adózá-

si és kereskedelmi törvényeit, és szakítana a Világkereskedelmi Szervezettel, a WTO-val. Az alapító atyákhoz tartozó Alexander Hamilton 1789-ben lett pénzügyminiszter. Számos alapvető gazdasági intézkedést hozott, amely megerősítette a szövetségi kormányzat befolyását a gazdasági életre.

Kezdeményezte védővámok bevezetését, rászorítva az amerikaiakat a fo -

kozottabb saját erőre támaszkodásra. Jelentősen meg tudta emelni az ál -

lami bevételeket, és így biztosította azt, hogy minden adósságnak megvolt a mértékben pontosan azonos nagyságú fedezete. Ez világosan jelezte, hogy a központi kormány felelősségteljes költségvetési politikát folytat.

Thomas Jefferson még Hamiltonnál is tovább ment, mert ő teljesen meg akarta szabadítani a kormányzatot az adósságtól. Hamilton csak a megfe -

lelő fedezetet kívánta hozzá biztosítani, mert úgy gondolta, hogy adott 38

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

esetben a hitel erősítheti a gazdasági növekedést, még akkor is, ha ezért a hitelért kamatot kell fizetni.

Ma azért nem térhet vissza az Egyesült Államok a hamiltoni közgaz -

dasághoz, mert azok a transznacionális korporációk, amelyek mindkét amerikai pártot finanszírozzák, óriási extraprofitra tettek szert abból, hogy az Egyesült Államok termelőüzemeit Ázsia és a harmadik világ alacsony munkabérű és önköltségű államaiba telepítették át. A világgazdaságot ura -

ló transznacionális korporációk érdekeivel tehát nemcsak a harmadik világ országai, de immáron Amerika érdekei is konfliktusba kerültek.

A pénzügyi világháborút a Nemzetközi Pénzügyi Közösség és a tulajdonában lévő transznacionális korporációk vívják immáron a világ vala -

mennyi országa és népe ellen. Ha tovább fokozódik a dollár hanyatlása, és napról napra milliárdokkal nő tovább az Egyesült Államok adóssága, akkor Amerika nem lesz képes vállalni a vég nélküli háborúzást, sem fegyverekkel, sem pénzügyi eszközökkel. A nemzetközi pénzrendszer összeomlása azt is jelentheti, hogy a Nemzetközi Pénzügyi Közösség mégsem tudja a világstratégiájában foglalt menetrend sz erint létrehozni a Globális Uniót, s elveszítheti a pénzügyi eszközökkel vívott világháborút.

39

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Global Empire

Már csaknem kész a világtörténelem

legnagyobb birodalma

Ezt a globális birodalmat a nemzetközi pénzhatalom tervezte meg, építet -

te fel, s már csaknem teljesen elkészült. Befejezése a tervek szerint 2015 és 2020 között várható Az Egyesült Államok pénze, gazdasága és hadserege csak eszköz a birodalomépítő globális főhatalom kezében. Ezért csak lát -

szólag van szó az egyedüli szuperhatalomként megmaradt Egyesült Államok terjeszkedéséről. A birodalom legfőbb központja nem is az Egyesült Államokban, hanem a City of Londonban van. Az Európai Unió pedig csak egyik régiója ennek a birodalomnak. Ezért félrevezető az Európai Unióról, mint Amerika riválisáról beszélni, ami más fejlődési lehetőséget jelenthet az emberiség számára. A globalizáció irányába tartó Amerika és Európai Unió között csak fáziskülönbség van. Az Egyesült Államok sokkal inkább a globális pénzhatalom irányítása alatt áll, mint E urópa. Az öreg földrésznek előbb létre kellett hoznia egységes pénzügyi, gazdasági és politikai struktúráit ahhoz, hogy a globális pénzhatalom Amerikához ha -

sonlóan kiterjeszthesse rá hegemóniáját.

2004 végén jelent meg John Perkins: Confessions of an Economic Hit Man (Egy gazdasági bérgyilkos vallomásai; Berrett -Koehler Publishers, San Fransisco CA 2004) című könyve, amely a világbirodalom-építés módszereiről szól. John Perkins tíz éven keresztül maga is részt vett a birodalomépítésben gazdasági frontemberként. Jelzett könyve személyes beszámoló azokról az eseményekről, amelyek arra kényszerítették, hogy vá -

lasszon lelkiismerete, az önmagával való béke, valamint az úgynevezett nagyvilági élet között, ahol kiélvezheti a hatalmat, a luxust és a szép nők et.

A könyv nemcsak igazságával hat, de izgalmas és egyben lebilincselő ol-vasmány.

A szerző pontosan ábrázol egy olyan foglalkozást, amelynek a létezé-

séről csak kevesen tudnak. Közgazdasági szakemberekről van szó, akiknek egyedüli feladata az, hogy rávegyék a fejlődő országokat olyan hatalmas összegű kölcsönök felvételére, amelyek aztán lehetővé teszik számuk -

ra, hogy nagy amerikai cégeket fogadjanak fel szükségtelen és megalomá -

niás projektek megvalósítására. Így a hatalmas kölcsönök visszakerülnek az Egyesült Államokba. A természetes köveükezmény az, hogy ezek az ál -

lamok nem képesek ezeket a hatalmas kölcsönöket és kamataikat visszafi -

zetni. Ekkor az amerikai kormányzat — a befektető bankárok és a tulajdo-40

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nukban lévő világcégek érdekérvényesítőjeként — bekapcsolódik és diktálja a feltételeket. A cél az adott ország érték-előállító reálgazdaságának ellen -

őrzés alá vétele.

A továbbiakban rövidítve ismertetjük azt a beszélgetést, amelyet Amy Goodman folytatott John Perkinsszel 2004. december 31-én a Democracy Now című programban. Ez a New York Cityben működő Pacifica Rádióállomás legnépszerűbb és legbefolyásosabb műsora. Amy Goodman pedig több díjat is mondhat magának, mint a Democracy Now egyik megalkotója és vezető szerkesztője.

Rövid bemutatás után Goodman azt tudakolta, hogy miként szervezte be John Perkinst a National Security Agency — majd pedig a Chas T.

Main konzultációs cég. Perkins elmondja, hogy 1968-ban gazdasági és pénzügyi ismereteket tanult, amikor megkereste a National Security Agency (Nemzetbiztonsági Hivatal), amely sokkal fontosabb és nagyobb titkosszolgálati intézmény, mint a CIA. Számos kötelező vizsgálaton ment keresztül — így tesztelték a személyiségét, és hazugvizsgáló gépre is ráfektették. A tesztelés eredményeként rájöttek, hogy kiválóan alkalmas lenne úgynevezett „economic hit man"-nek, azaz gazdasági frontembernek.

Egyidejűleg fölfedezték emberi gyengéit is. Ezek a nyugati kultúrában tipi -

kusnak mondható kötődés a pénzhez, a hatalomhoz és a szexuális örö-

mökhöz. Arra bátorították, hogy lépjen be a Békehadtestbe. Equadorban három évet töltött el a Békehadtest önkénteseként azok között a bennszü -

löttek között, akik ma háborúban állnak az olajvállalatokkal. Még Equa -

dorban tartózkodott, amikor a bostoni konzultációs cég alelnöke, aki szorosan együttműködött a Nemzetbiztonsági Hivatallal és a többi hírszerző

szolgálattal Equadorba érkezett és folytatták az ő beszervezését.

Távozva a Békehadtestől, a bostoni székhelyű Charles T. Main nevű

céghez került Itt egy rendkívül figyelemreméltó és tehetséges asszony, Claudine irányításával intenzív kiképzésen ment keresztül. Claudine rend -

kívül intelligens, éles eszű, vonzó személyiség volt, és értett ahhoz, hogy hogyan kösse magához Perkinst. Ebben segítségére volt mindaz az ismeret, amit a sorozatos tesztelések során róla szereztek Claudine feladata az volt, hogy Perkinsből „economic hit man" legyen. Egyidejűleg arra is figyelmeztette, hogy ez egy nagyon mocskos üzlet és teljes elkötelezettséget igényel.

Amy Goodman ezután arra kérte Perkinst, hogy határozza meg pontosabban, mit is jelent, ha valaki economic hit man. Perkins elmondotta, hogy az elmúlt 30-40 évben a gazdasági frontemberek hozták létre a világtörténelem legnagyobb globális birodalmát. Mindezt oly mód on tették, hogy kerestek egy harmadik világbeli országot, amelynek az erőforrásaira igényt formáltak. Ez lehetett a kőolaj, vagy akár a Panama -csatorna. Ezt a 41

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kiválasztott országot felkeresték és elintézték, hogy az adott ország hatal -

mas kölcsönt vegyen fel a nemzetközi pénzügyi közösségtől. Rendszerint a világbank irányította ezt a folyamatot. Perkins példaként elmondotta, hogy ha adtak mondjuk egymilliárd dollár kölcsönt, akkor a kölcsönzés egyik feltétele az volt, hogy a kölcsönzött összeg túlnyomó része — durván 90%-a - kerüljön vissza az Egyesült Államokba, konkrétan annak valamelyik nagyvállalatához. Ilyenek például a Bechtel vagy a Halliburton. Ezek a nagy korporációk hatalmas erőműveket, autópályákat, kikötőket, ipari parkokat — vagyis olyan nagyméretű infrastrukturális projekteket építettek, amelyek ezen országok legvagyonosabb csoportjainak a gazdagodását szolgálták. A szegények és a középosztálybeliek nem profitáltak ezekből a kölcsönökből. Számukra ezek az építkezések nem hoztak hasznot. Ténylegesen a szociális ellátást kellett szigorúan korlátozni azért, hogy fizetni lehessen e hatalmas projetekre felvett kölcsönök adósságszolgálati terheit.

Rendszerint az történt, hogy ezek a szegény országok, amelyekre rá-

sózták ezeket a nagy adósságokat, nem tudták a hiteleket visszafizetni. Így például Equador külső adóssága elérte költségvetésének a felét. Amikor előállt a fizetésképtelenség, akkor a frontemberek visszamentek és közölték: miután nem tudják visszafizetni az adósságukat, ezért adják el az amerikai olajvállalatoknak rendkívül olcsó áron a náluk található kőolajat. Erre megint Equador a jó példa. Ez a tevékenység röviddel a II. világháború után beindult és máig is tart. Ma már olyan méreteket öltött, hogy az ame -

rikaiak ellenőrzik a világ erőforrásainak a többségét.

Amy Goodman ezután a Panamában történtek részletei után tudakozódott. Panama Omar Torrijos elnök idején kulcsfontosságú ország volt

- válaszolta John Perkins. Torrijos, az Amerika által támogatott oligarcha diktátorok fél évszázada után vette át országa irányítását. Nagyon népszerű ember volt, nemcsak hazájában — de világszerte. Még a Nobel-békedíjra is előterjesztették, amit, ha nem gyilkolják meg, meg is kaphatott volna.

Valóban a hátrányos helyzetűeket védelmezte. Ebben az időben Carter volt az elnök és folyamatban volt egy új csatornaszerződés megkötése. A gazdasági frontemberek feladata volt, hogy miként nyerjék meg Panamát saját céljaiknak, tekintet nélkül arra, hogy mi történik a csatornaszerződés -

sel. Perkins 1972-ben tárgyalt Torrijosszal. Minden már eddig alkalmazott módszerét igénybe vette, hogy teljesítse megbízói kívánságát. Egyik tár -

gyalásuk alkalmával azonban Torrijos a következőt mondta neki:

„Nézd, én ismerem azt a játékot, amit ti játszotok. Tudom, hogy mit próbáltok itt elérni. Az a célod, hogy nyakunkba varrj egy óriási adósságot, és így teljesen függővé tegyetek minket. Ezért megpróbálsz korrumpálni engem. Mivel ismerem ezt a játékot, nem vagyok hajlandó részt venni benne. Személy szerint nem óhajtok meggazdagodni belőle. Szegény népemet akarom segíteni. Azt akarom, hogy megépítsétek azokat a projekteket, amelyeket más országokban is építettek, de az a 42

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kívánságom, hogy ezt a mi szegény embereink számára építsétek, ne a gazdagok számára. És ha ezt teszitek, akkor sok munka vár rád és vállalatodra ebben az országban. Jó munka, amely segítenifog az embereken."

Perkinsből vegyes érzelmeket váltott ki Torrijos — egyrészt mint

„economic hit man" az volt a feladata, hogy lépre csalja, ellenőrzése alá vegye, másrészt mint egy vállalat partnere és fő közgazdásza — érdekelt volt abban is, hogy a vállalat számára megbízásokat szerezzen. Ebben az esetben azonban világossá vált, hogy a szokásos frontemberi módszerekkel nem tud egyezségre jutni Torrijosszal. Éppen ezért ő engedett és vállalta a panamai elnök feltételeit. Aggodalmat okozott neki, hogy tudta — ez a rendszer arra a feltételezésre épül, hogy a vezetők — mint például Torrijos, korrumpálhatók. Ha azonban valaki ellenáll, mint Torrijos, az nemcsak egyeden országban okoz problémát, de az egész rendszert veszélyezteti.

Rossz példát nyújt a világ többi részére.

Ugyanebben az időben volt egy másik latin-amerikai vezető: Jaime Roldos, equadori elnök, aki ugyancsak ellenállt Mindketten elutasították az amerikai olajvállalatok kívánságait Perkins tudta, hogy ez nem marad -

hat következmények nélkül. Valóban - mindkettőjüket meggyilkolták a jackalok (sakálok), ahogyan a CIA által alkalmazott bérgyilkosokat neve -

zik.

Amy Goodman Guatemalát is megemlíti, ahol 1954-ben megbuktat-ták Arbens demokratikusan megválasztott elnököt - a United Fruit Company és a CIA által támogatott puccsisták. A United Fruit később United Brands néven a Zapata Oilba olvadt be, amely viszont George Bush tulajdona. A Panamával kapcsolatos konfliktus mögött az is állt, hogy Torrijos tárgyalt a japánokkal egy új Panama-csatorna építéséről —

mégpedig úgy, hogy a japánok biztosították volna a finanszírozást, de ma -

gát a kivitelezést a Bechtel végezte volna. A japánok azonban az építést is maguk kívánták végrehajtani. Így a Bechtel kimaradt volna az akkor a vi -

lágban folyó legnagyobb építési vállalkozásból. Ekkoriban a Bechtel elnö -

ke George Schultz volt, a Nixon-kormányzat pénzügyminisztere. A Bechtel cég tele volt Nixon, Ford és Bush elnökök cimboráival. Közismert, hogy a Bechtel család áll a republikánus párt mögött.

Perkins elmondotta, hogy George Schultz, a Bechtel elnöke és Casper Weinberger, a cég vezető jogtanácsosa ellenezték Torrijos tervét.

Nem akarták, hogy az Egyesült Államok átadja a Panama -csatornát Panamának, de még inkább ellenezték, hogy a panamai elnök tárgyal a japá -

nokkal egy új, zsilipek nélküli csatorna megépítéséről. A Bechtel mindezt nem tűrhette. Amikor Carter elnök tárgyalásokba kezdett egy új csatornaszerződésről, akkor az hátrányosan hatott ki újraválasztására, ugyanúgy, 43

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ahogyan az iráni túszdráma. Amikor Reagan lett az elnök, George Schultz

- a Bechtel elnöki székét felcserélte a külügyminiszterével, einberger pedig a védelmi miniszter lett. Ekkor közölték Torrijosszal, hogy kérik vissza a csatornát, a katonai támaszpontokat, és hogy szakítsa meg a tár -

gyalásokat a japánokkal. Torrijos erre nemet mondott, közölve, hogy egy szuverén ország elnöke, nem ellensége az Egyesült Államoknak, nem szocialista és nem kommunista. Egyszerűen saját népe jogait és érdekeit képviseli. Szuverén országként joga van bárkivel tárgyalni egy jobb csatorna megépítéséről.

Ennek lett a következménye, hogy néhány hónapon belül gépe egy hegynek ütközött, felrobbant és lezuhant. Kemény bizonyítékot találtak arra, hogy egy magnetofonba rejtett robbanóanyaggal hajtották végre a merényletet. Néhány hónappal korábban hasonló történt Jamie Roldos-szal is, Equador elnökével, aki az olajvállalatokkal szállt szembe.

Amy Goodman ezután azt tudakolta, hogy mi okozta a konfliktust az equadori elnök és az amerikai olajvállalatok között. Perkins szerint Roldos azzal nyerte meg a választást, hogy ha Equadornak van kőolaja, akkor an -

nak hasznából az equadoriaknak is részesülniük kell. Elnökként olyan tör -

vényt hozott, hogy az equadori olajból befolyó jövedelem nagyobb részé -

nek a lakossághoz kell kerülnie. Az olajvállalatok a nekik juttatott ésszerű

jövedelemmel nem voltak elégedettek és tartottak attól hogy ez precedens lehet a világ többi országa számára is. Ily módon Roldos és Torrijos egymást segítve ellenálltak. Végzetük is hasonlóan teljesedett be.

John Perkins ezután kitért arra, hogy egyre inkább furdalta a lelkiismeret és fokozatosan szembekerült önmagával — mindazzal a hagyománnyal, amellyel a családjában megismerkedett, és amit a magáénak vallott.

Ugyanakkor csábítóan hatott a nagy jövedelem, befolyás, és az, hogy el-halmozták dicsérettel például olyan személyek, mint Robert MacNamara, a Világbank elnöke. A Charles T. Main egy nagyon nyugodt vállalat volt 2000 magasan képzett alkalmazottal. A munkatársak 5%-a volt a tulajdonos, ezért nyilvántartásukat nem kellett bemutatni a SEC-nek (Securities and Exhange Commission — Értékpapír-felügyelet). Csendben szolgálta a vállalat a birodalmi érdekeket Az 1980-as években eladták a vállalatot egy nagyobb építési cégnek, így ma már nem létezik. A Main munkatársainak szigorúan meg volt tiltva, hogy nyilatkozzanak a sajtónak. Perkins azon -

ban megszegte ezt a szabályt. Írt egy véleményvezércikket a Panama -csatornáról a Boston Globe-ba, amiért aztán keményen megbüntették a válla-latnál.

Amy Goodman Robert MacNamaráról kívánt többet megtudni. Perkins azt emelte ki válaszában, hogy olyan világbirodalomról van szó, ame -

lyet csupán néhány ember ellenőriz. Őket hívja corporatocracynak, vagyis 44

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

korporációs arisztokráciának. Ök a nagy világcégek, a nagy bankok és pénzintézetek, valamint a kormányok irányítói és rendszerint személyük -

ben megegyeznek MacNamara azért jó példa erre, mert először a Ford Művek elnöke volt, aztán Kennedy és Johnson elnökök alatt védelmi miniszter, majd pedig a Világbank elnöke lett. Mind a három állásában az amerikai üzletvilág vezetőinek, a corporatocracynak az érdekeit kellett ér -

vényesítenie. Ennek lényege javakat Amerikába hozni és kizsákmányolni a világot. Akkoriban demokrata kormányzatok voltak — Kennedyé és Johnsoné.

Ma Dick Chenney tölt be hasonló szerepet. George Schultz is ide sorolható az idősebb Bush elnök idején. De ifjabb Bush elnöksége alatt megemlíthetjük Condoleezza Rice-ot is. Valójában kétpárti ügyről van szó. Ez keresztüllép a pártvonalakon és MacNamara nagyon jó példa erre.

Ő volt az egyik legfontosabb személyiség, aki az új gazdasági rendet kiala -

kította. Ö ezt agresszív menedzsmentnek nevezte. Ez azt jelentette, hogy világszerte jelen kell lenni, és Amerikába kell hozni mindazt, amivel ma az amerikaiak rendelkeznek. A világ létező száz legnagyobb gazdaságából 52

korporáció. Közülük 47 amerikai. Az Egyesült Államokban él a Föld né-

pességének 5%-a, ugyanakkor ő fogyasztja el a világ erőforrásainak több mint a 25%-át. Az amerikaiak 1%-a több vagyonnal rendelkezik, mint a többi 90%. Ez az 1% a korporációs arisztokrácia, amely magához vonja mindezt az erőforrást és az amerikaiak többsége eltartja az adójával, a fo -

gyasztásával és a hallgatásával. Mindezzel támogatja ezt a rendszert.

Perkins is ezt tette, mint economic hit man. Kiszolgálta ezt a rendszert.

Sőt mi több, segítette terjeszkedni.

Amy Goodman ezután azt tudakolta, hogy hogyan működött együtt Perkins a nemzetközi pénzügyi intézményekkel. Perkins elmondotta, hogy 1970-ben és 1971-ben volt Indonéziában, vagyis abban az időben, amikor még tartott a vietnami háború. A felső vezetők azonban már tudták, hogy Amerika el fogja veszíteni ezt. Ezért számításba vették a dominóhatást, amely szerint ha Indonézia elvész, akkor Délkelet-Ázsia többi része is kikerül a globális főhatalom ellenőrzése alól. Úgy gondolták, Indonéziában lehet megállítani a folyamatot. A korporációs hatalom nem akart kommu -

nista rendszert ott. Ugyanakkor az is kiderült, hogy Indonéziában sok kő-

olaj található, amire igényt tartottak. Arra is figyelemmel kellett lenni, hogy ez a világ legnagyobb lélekszámú mohamedán országa. Ezért ha Indoné -

ziát sikerül kézben tartani, akkor azzal sokat lehet elérni. Ezért küldték John Perkinst ebbe az országba — ezúttal is azzal a feladattal, hogy tukmál -

jon rá Indonéziára hatalmas kölcsönöket. Perkins azt ajánlotta, hogy építsenek egy vagy több nagyméretű elektromos rendszert, amely kellően fogja szolgálni Indonézia gazdag embereinek érdekeit. E célból erősen felna-45

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

gyított előrejelzéseket készítettek. Ezek a nagyszabású tetvek valóban fejlesztették Indonézia országrészeinek iparát, de nem szolgálták a lakosság érdekeit. A következmény a hatalmas eladósodás volt, amelyből Indonézia sohasem kerülhet ki, és ezáltal elérhető, hogy a globális korporációs birodalom elszakíthatatlan részévé váljon.

Perkins elmondotta, hogy ő egy mérnököt váltott fel indonéziai kiküldetése során, aki figyelmeztette őt: ne tegyen olyan gazdasági előrejelzéseket, amelyeket nem lehet teljesíteni — ez ugyanis csalás. Ez a mérnök —

Howard Parker — látta, hogy mi történik — feladata az volt, hogy felmérje Indonézia elektromosenergia-szükségletét. Ha tehát Perkins, mint gazdasági szakértő 17 vagy 18%-os gazdasági növekedést jósol, akkor az már azt is meghatározza, hogy mennyire kell felbecsülni az elektromosenergia-szükségletet. Ezért Parker közölte Perkinsszel, hogy ezeket a felnagyított becsléseket nem fogja alátámasztani, mert csalásnak tartja. Ez az egész a kapzsiságon alapul és nem hajlandó támogatni. Parker ellenállása bizonyos fokig megkönnyebbülést jelentett Perkins számára is. Láthatta, hogy van egy másik magatartás is, amely nem az előre programozott utat követi.

Howard Parker a valóságnak megfelelően sokkal alacsonyabb elektromosenergia-szükségletet állapított meg. Amikor aztán Perkins visszatért Bostonba, szembesülnie kellett azzal, hogy főnöke elbocsátotta Parkert. Ekkor hívatta a főnök és közölték vele, hogy ő kapta meg az állását, a korábbi beosztása megtartása mellett. Ekkor lett ennek a részlegnek a vezetője.

Gazdag lehet, de olyan előrejelzést kell készítenie, amit a cég elvár tőle.

Amy Goodman ezután Iránra kérdezett rá. Perkins szerint ez volt az az ország, ahol a gazdasági frontemberek elkezdték a működésüket az 1950-es évek elején. Iránnak ekkor Moszadik személyében demokratikusan megválasztott miniszterelnöke volt. Mihelyt hivatalba lépett, követelte a British Petroleumtól és a többi olajvállalattól, hogy a hasznuk egy részét adják át az iráni népnek. Az olajvállalatok az Egyesült Államok beavat ko-zását kérték. A Szovjetuniónak, amely a II. világháború után a fő ellenféllé vált, közös határa volt Iránnal. Ezért a birodalomépítő körök nem küld -

hettek csapatokat Moszadik elmozdítására. Ehelyett Kermit Roosevelt, egy CIA-ügynök ment Iránba néhány millió dollárral, s sikerült olyan tilta -

kozást, lázadásokat és zűrzavart keltenie, hogy végül is Moszadikot eltávo-lították és a sah került hatalomra. Maga Perkins, amikor Iránba küldték, nem mint kormányzati alkalmazott ment oda, hanem egy magánvállalat munkatársaként A Nemzetbiztonsági Hivatal és a CIA természetesen tudta, hogy mi az igazi feladatuk, de formailag magáncégek alkalmazottai voltak, és ha lebuktak volna, akkor azt a korporációs szerzési vágyra lehe -

tett volna kenni, nem pedig az amerikai kormány politikáját hibáztatni.

46

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Irán kulcsfontosságú volt a világbirodalom építői számára — egyrészt Oroszországhoz való közelsége, másrészt kőolajtartalékai miatt. A korporációs hatalom pedig ellenőrizni kívánja a kőolajat Az eredeti elképzelés az volt, hogy a sah segíteni fogja az egész közel-keleti térség ellenőrzés alá vételét — beleértve Szíriát és Irakot is. Ezért Perkins és kollégái tudták, hogy hamarosan háborúra kerül sor Irak és Irán között. Az első lépés az volt, hogy szorosra kellett fűzni a kapcsolatokat a sahhal. Látták, hogy rendkívül sok olajjövedelemmel rendelkezik, és ebből az általuk képviselt vállalatok nagy haszonhoz juthatnak. Nemcsak a Charles T. Main, de a Bechtel és a Halliburton is, valamint a többiek építették a városokat, erő -

műveket, autópályákat és aránytalanul nagy mértékben gazdagodtak az így nyert profiton. Egyidejűleg a mohamedán világban igen sokan felhábo-rodtak ezen.

Amy Goodman ezután megjegyezte, hogy a kőolaj rendkívül sok konfliktus forrása. Perkins ezt megerősítette — rámutatva, hogy minden olyan ország, amelynek nagyobb kőolajtartaléka van, szenvedett emiatt.

A kőolaj nem szolgálta ezeknek az országoknak az érdekeit, csupán egy szűk, nagyon gazdag embercsoportnak van hasznára. Mindenki más szá-

mára tulajdonképpen egy átok. Perkins szerint talán az emberiség legnagyobb kártevője a kőolaj. Nemcsak a környezetet pusztítja el, de elpusztí -

totta számos ország gazdasági életét is és a világgazdaságnak is mérhetet -

len károkat okozott Amikor idősebb George Bush elnök 1990-ben elindí-

totta az Irak elleni háborút, akkor az Egyesült Államok még csak napi 8 millió hordó olajat importalt. Amikor az ifjabb Bush elnök indított há -

borút, akkor már napi 12 millió hordót importált.

Ezután John Perkins Szaúd-Arábiára tért rá, ahol az olyan gazdasá-

gi frontemberek, mint ő, a legnagyobb sikert könyvelhetik el. Az 1970-es évek elején az OPEC, a Kőolajtermelő Országok Szervezete megmutatta erejét. Kétségtelenül ellenszenvesnek találták az Egyesült Államok feltétel nélküli támogatását Izraelnek, és ezek az országok úgy döntöttek, hogy tesznek ellene valamit Ezért jelentős mértékben csökkentették a kőolaj -

termelést. Az OPEC kőolajembargója miatt az amerikai gazdaság megin -

gott. Hosszú sorokban álltak az autók a benzintöltő állomásoknál és az amerikaiak attól tartottak, hogy egy újabb 1929-es gazdasági összeomlás előtt állnak az OPEC miatt.

Ekkor az amerikai pénzügyminisztérium megkereste John Perkinst és társait, s közölte velük, hogy valamit tenni kell, hogy ez soha többé meg ne történhessék. Utasították őket, hogy dolgozzanak ki egy tervet — mit kell konkrétan tenni ahhoz, hogy egy ilyen embargóra soha többé ne ke-rülhessen sor. John Perkins és társai tudták hogy a kulcsország Szaúd-Arábia. Egyrészt mert több kőolaj tartaléka van, mint bárki másnak — más-47

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

részt ebben az időben az iráni sah helyzete már igen kényes volt és látható volt, hogy nem képes a közel-keleti térség ellenőrzésére.

Az „economic hit man'-ek tudták, hogy a szaúd-arábiai uralkodóház korrupt és tovább korrumpálható, ezért egy olyan ajánlatot tettek a szaúdi királyi családnak, amelynek alapján azokat a petrodollár -milliárdokat, amelyeket az Egyesült Államok fizetett a kőolajért, visszaforgatják ugyancsak az Egyesült Államokba és elsősorban amerikai értékpapírokba fektetik be.

Ezek után az értékpapírok után fizetendő kamatot az amerikai pénzügyminisztérium eljuttatja olyan építőipari és szerelőipari vállalatoknak, ame -

lyek nyugati mintára modernizálják Szaúd-Arábiát, hatalmas városokat építenek a sivatagba, erőművekkel, autópályákkal, amerikai típusú üz lethá-

lózatokkal, bevásádóközpontokkal. Egyszóval „westernizálják" Szaúd -

Arábiát.

(Az iszlám tiltja a kamat szedését. Ezért a magát mélyen vallásosnak tekintő szaúdi uralkodóház nem akart a visszaforgatott petrodollárokért kamatjövedelmet húzni. Azt azon ban már összeegyeztethetőnek találta az iszlám tanításaival, hogy a petrodollárok hozamának fejében hatalmas építkezések folyjanak országukban - D. J.)

A megállapodás szerves részét képezte, hogy a szaúdi uralkodóház garanciát vállal, hogy a kőolaj árát elfogadható szinten tartja, cserében az Egyesült Államok vállalta, hogy az ingatag helyzetű szaúdi királyi családot hatalmon tartja, azaz megvédi a szaúdi trónt. Ez a politikai megállapodás ma is érvényben van. Annak ellenére érvényben van, hogy a szaúdi ház támogatja Oszama bin Ladent. Amikor bin Laden a szovjet hadsereg ellen harcolt Afganisztánban, az amerikaiak biztatták a szaúdi uralkodóházat, hogy támogassák. A szaúdi ház ma is támogatja Oszama bin Ladent és más terroristamozgalmakat is. Amerika mégis hatalmon tartja a szaúdi uralkodóházat, mert stabilizálták a kőolaj árát és továbbra is hatalmas pia -

cot jelentenek az építő-és szerelőipari vállalatok számára.

John Perkins egyike volt azoknak, akik ezt a tervet kidolgozták. Amikor már a részletek is készen álltak, akkor nem más, mint Henry Kissinger utazott Rijadba, hogy rávegye a szaúdi királyi családot a terv elfo -

gadására. Kissinger sikerrel járt, mert az akkori uralkodó elfogadta a tervet Ma azonban már számos koronaherceget is meg kell győzni, mivel Szaúd-Arábia nem demokrácia. Ennek ellenére a királyi családon belül már egyfajta konszenzus alapján hozzák a döntéseket. John Perkins azt a megbíza-tást kapta, hogy vegye fel a kapcsolatot az egyik herceggel, ahabival, aki egyáltalán nem örült annak, hogy „westernizálják" hazáját. Mégis sikerült jó kapcsolatot kiépíteni a szaúdi herceggel, mert amikor Bostonba utazott Perkinshez, mindig egy kék szemű, szőke hölgykísérőt óhajtott magának.

Perkinsnek sikerült ezt a kérést teljesítenie. Ez nem tekinthető kifogástalan 48

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ügyintézésnek, de amit Perkins frontemberként végzett, szigorú értelemben mégiscsak legálisnak volt tekinthető. Ebben az időben nagy forgalmat bonyolítottak le fehér nőkkel a Közel-Keleten, s a herceg elégedett volt ezzel és Perkinsék is, hiszen hozzájárult mindahhoz, amit ők akartak tőle.

Mivel ahabi támogatta — így az egész szaúdi uralkodóház is támogatta.

Amy Goodman megkérdezte azt is: miként született meg a Confessions of An Economic Hit Man (Egy gazdasági frontember vallomásai) című

könyv. Perkinsnek lelkiismeret-furdalása volt, és úgy érezte: fel kell tárnia azt, hogy mi folyik a világban. Magát olyan amerikainak tekinti, aki mélyen hisz azokban az elvekben, amelyekben az Egyesült Államok alapító atyái.

Az idő múlásával látnia kellett, hogy megszegik, kiforgatják ezeket az alap -

elveket. Ő és nemzedéke pedig elveszíti a demokrácia iránti érzékét. Amerika egy kapitalista korporációs arisztokrácia által irányított birodalommá, imperialista országgá vált. Azt is látta, hogy ez a birodalom a lehető legki-finomultabb és álcázottabb módon jött létre. Más birodalmakat katonai hódítással hoztak létre. Mindenki tudhatta, hogy a hódító hadseregek azért mennek egy országba, hogy leigázzák és alávessék a birodalomnak. Ez a fajta birodalomépítés azonban olyan kifinomult módon ment végbe, hogy az amerikaiaknak erről fogalmuk sincs.

Amy Goodman erre megjegyezte, hogy ez ma már nem tekinthető

olyan álcázott folyamatnak, hiszen már Irak esetében is sokan ellenezték, amit a korporációs Amerika tett. Perkins ezzel egyetértett — hozzátéve, hogy valószínűleg ez az egyik oka, hogy megírhatta könyvét. Amikor elő-

ször nekifogott, azt akarta, hogy segítsenek neki azok, akik ebben a tevé-

kenységben részt vettek. Meg akarta őket interjúvolni. A válasz rejtett fenyegetés vagy megvesztegetési kísérlet volt Amikor az 1990-es évek elején elkezdte írni a könyvét, a bostoni Stoner-Webster Corporation képviselője adott neki félmillió dollárt azért, hogy ne írja meg ezt a könyvet Ezt a pénzt olyan formában kapta meg, hogy tanácsadónak alkalmazták, de fizetéséért semmit nem kellet tennie. A Stoner-Webster ugyanabban az üzletben tevékenykedett, mint a Chades T. Main nevű cég. Ez szigorúan jogi értelemben nem volt megvesztegetés, de nyilvánvaló volt, hogy a zért fogadták fel konzultánsnak, hogy ne írjon semmit korábbi tevékenységé-

ről. Perkins azzal nyugtatgatta lelkiismeretét, hogy olyan nonprofit szer -

vezetet hozott létre, amely számos országban segítette a bennszülötteket.

A problémát az okozta, hogy John Perkins lelkiismerete nem nyugodott meg. Ebben az is szerepet játszott, hogy 1982-ben született egy leá-

nya, és aggódott a jövőjéért. De 2001. szeptember 11-e az Amazon vidé-

kén érte, és amikor visszatért, a Világkereskedelmi Központ helyén tátongó Ground Zerónál (nullapontnál) megérett benne az elhatározás, hogy fel kell tárnia az igazságot, mert ami itt történt, az közveden következmé-

49

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nye annak a birodalomépítésnek, amelyet ők, a gazdasági frontemberek is végeztek. Perkins a Ground Zerónál megértette, hogy ha nem tesz valamit a világban folyó folyamatok megváltoztatására, akkor lányának és az ő

gyermekeinek nincs jövője. Máris egy sokkal rosszabb világban kell élniük, mint amiben ő született. Ezért úgy döntött, hogy vállalnia kell minden kockázatot. Az a birodalom, amelyet létrehoztak, és amely oly sok ember -

nek okoz szenvedést bolygónkon, több milliárd ember számára csak nyomort és szegénységet hozott. Naponta 24 000 halnak éhen és 30 000

gyermek pusztul el gyógyszerek hiányában, noha betegségüket lehetne gyógyítani. Mindezért vállalni kell a felelősséget, mert lehet és kell is vál -

toztatni ezen. Változásra azonban csak akkor kerülhet sor, ha az emberek megértik, hogy mi is történik

Amy Goodman ezután a könyv megjelenéséről érdeklődött. Perkins elmondotta, hogy az egyik legtekintélyesebb kiadó elnöke elolvasta a kéz -

iratot, meghívta New Yorkba és együtt ebédeltek Nagy könyvnek nevezte az írást, amely lebilincselő és kiválóan van megírva. Ez az a történet, amit el kell mondani, de ő nem adhatja ki, mert egy nagy nemzetközi korporá -

ció birtokolja a vállalatát, amely nem óhajtja, hogy ez a történet nyilvános -

ságot kapjon. Perkins azt is elmondotta, hogy rámenős New York-i ügy-nöke minden számba jöhető kiadóhoz eljuttatta a kéziratot A válasz levelek nagyon hasonlókat tartalmaztak, mint amit a már idézett kiadó elnöke személyesen közölt

Perkins azt is megemlítette: ez a kiadó azt is ajánlotta neki, hogy re -

gény formájába írja meg ezt a történtet, mert akkor könnyebb lenne publikálni. Perkins azonban kiábrándítónak találta, hogy egy olyan országban él, ahol tényirodalom formájában nem lehet megírni az igazságot, csak re -

gény formájában. Hogy egyeztethető ez össze a sajtószabadsággal? Végül is egy családi tulajdonban lévő San Franciscó-i kiadó, a Berretth-Koeler vette gondozásba a könyvet. Ennek ellenére az úgynevezett főáramú sajtó még mindig mellőzi. Sok rádió-és tévéprogramba hívták meg, majd végül az utolsó pillanatban lemondták a műsort. Az ok mindig az volt, hogy va -

laki jelezte: ellenzi a műsort. S ha az illető jól fizető reklámokat jelentetett meg az adott tévénél, akkor a véleményét figyelembe kellett venni. Amy Goodman ekkor megjegyezte, hogy mindez a Main nevű nemzedtözi konzultációs cég tekintélyes vezető közgazdászával történi k.

Perkins tudja: ma már veszélyesnek tekintik, de amikor egy korábbi interjút sugározott vele „Democracy Now", az „Amazon.com" nevű internetes könyváruházban az ő könyve lett másnap a legkeresettebb. Hamarosan pedig a New York Times bestseller listájának az élére került. Rövid idő

alatt megjelent az ötödik kiadása. Ennek ellenére egyetlenegy nagy korpo-50

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ráció által birtokolt, vagy egy ilyen nagy korporációtól függő televízió vagy rádió sem készített vele interjút.

Természetesen Irak is fontos téma a könyvben. Perkins beszámol ar-ról, hogy miután világbirodalom-építő társaival nagy sikert arattak Szaúd-Arábiában, úgy döntöttek, hogy hasonló módszereket alkalmaznak Irakban is. Azt vették számításba, hogy a szaúdi uralkodóházhoz hasonlóan Szaddam Huszein és köre is megvesztegethető. Ezt a feltételezésüket az is alátámasztotta, hogy már hosszabb ideje ápoltak különböző üzleti és egyéb kapcsolatokat az iraki diktátorral. Rá akarták venni Szaddam Hu -

szeint arra, hogy fogadjon el egy hasonló üzletet, mint a szaúdiak. Ő azon -

ban ezt visszautasította. Ezután került sor a „jackals"-ek, vagyis a merény-lők odairányítására. Ők sem jártak sikerrel. A testőri feladatokat ellátó Köztársasági Gárda túlságosan is lojálisnak bizonyult az iraki elnökhöz.

Megnehezítette feladatukat az is, hogy Szaddam Huszeinnek sok dublőre volt. E kudarcok után végül is nem maradt más, mint a katonai interven -

ció. Irak nemcsak a stratégiai elhelyezkedése miatt vált rendkívül fontossá a Global Empire számára, hanem azért is, mert ez az ország rendelkezik a közel-keleti térség legnagyobb édesvíztartalékával és természetesen kőolajtartaléka vetekedik Szaúd-Arábiáéval is.

Amerikának egyébként rendkívül nehéz betartania a szaúdi uralkodó-

házzal kötött megállapodását, ugyanis ez az uralkodóház igen népszerűt -

lenné vált a saját alattvalói körében is. Évente több mint száz merényletet követnek el ellenük. 2004-ben már az amerikai konzulátust is megtámadták Szaúd-Arábiában. Az uralkodócsalád kezéből egyre inkább kicsúszik az ellenőrzés. Népszerűtlenségéhez az is jelentősen hozzájárult, hogy elfogadta a Global Empire által felajánlott alkut Valójában a bukott iráni sah -

hoz hasonlóan viselkedtek. Ezt az alkut Oszama bin Laden is keményen támadja. De a világ egyéb országaiban is elégedetlenek a mohamedán vallású emberek. Az iszlám legszentebb helyei Mekkában vannak, és a musz-limok a szaúdi uralkodóházat nem tartják méltónak arra, hogy ők ellen -

őrizzék az iszlám legszentebb helyeit. Egyre reálisabb veszéllyé vált, hogy Amerika is elveszíti ellenőrzését a szaúdi ház felett. Hogy mégis megvé -

delmezhesse őket, szükségessé vált az iraki olajmezők átvétele, mert ezek a feltételezések szerint még nagyobbak, mint Szaúd-Arábia olajmezői.

Amy Goodman ezután emlékeztette John Perkinst, hogy gazdasági frontemberként legfőbb feladata volt a stratégiailag fontos országok veze -

tőinek meggyőzése Indonéziától Panamáig arról, hogy vegyenek fel hatalmas kölcsönöket. Az „economic hit man"-nek kellett meggyőzni ezeket a vezetőket arról, hogy a nekik felajánlott nagy projekteket érdemes meg -

valósítani és hasznos, ha ennek érdekében hatalmas kölcsönöket vesznek fel. Bebizonyosodott, hogy eladósodásuk után ezek az országok kivétel 51

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nélkül az amerikai kormány, a Világbank és más, Amerika által dominált ügynökségek ellenőrzése alá kerültek. Ezek diktálták az adósságszolgálati feltételeket és rákényszerítették ezen országok kormányait, hogy vessék alá magukat az említett intézmények akaratának. Amy Goodman azt kérdezte Perkinstől, hogy valójában mit gondolnak például a Világbank munkatársai. Ok hogyan látják és értelmezik ezt a helyzetet?

Ezeken az intézményeken belül sok munkatárs nem ismeri fel pontosan, hogy mi is folyik A Bechtel és a Haliburton mérnökei, és a Világbank pénzügyi szakértői jelentős részükben tájékozatlanok. Nekik kellene látniuk, hogy mi is folyik a valóságban. A dolgok mögé kellene nézniük és látniuk a lényegi folyamatokat. Így például az ő apósa a Bechtel cég főépíté -

sze, aki a könyv írásakor már nyugdíjba vonult, nagy városokat épített Szaúd-Arábiában. Ö volt ennek a projektnek a felelőse. Számára ez a feladat álmainak beteljesülését jelentette. Soha nem gondolt arra, hogy mi -

lyen mély áramlatok zajlanak a felszín alatt. Perkins megemlítette, hogy nemrég járt Nepálban és Tibetben, valamint Dél-Amerikában, és meglepte, hogy ezen országok milyen sok lakosa kérdőjelezi meg saját kormányzatát. Abból indulnak ki, hogy országaik kormányzata korrupt, hasonlóan az amerikai kormányzathoz. Amerikában viszont bámulatosan kevesen vonják kétségbe a kormányzat tisztességét — legalábbis nyíltan. Tény az, hogy az amerikaiak többsége nem akarja tudni, hogy valójában mi folyik, de erre szükség van. Ezzel a beállítódással magyarázható, hogy a Global Empire szolgálatában álló szervezetek munkatársai együttműködnek a rendszerrel, erre a munkára lettek kiképezve és igen jól megfizetik őket.

Ugyanakkor mindig vannak legfelül olyan magas beosztású beavatottak, mint amilyen ő is volt, akik tudják, hogy mi folyik. Ők részei a rendszernek és felhasználnak minden rendelkezésükre álló eszközt, hogy mozgásban tartsák.

Miért minősíthető szuperkorporációnak az EgyesültÁllamok?

A közönséges korporációhoz hasonlóan az Egyesült Államok is elsőbbsé-

get ad a profitérdekeknek az emberiség általános-egyetemes érdekeivel szemben. A korporáció lényegénél fogva kizsákmányoló szervezeti képződmény. Tehát nem arról van szó, hogy a korporációk kizsákmányolják az embereket, hanem a korporáció belső lényegéhez tartozik, hogy kizsákmányoló. A korporációk már jogi szabályozottságuknál fogva is arra vannak kötelezve, hogy minden más szempontot megelőzve maximalizál -

ják a részvénytulajdonosok profitját. Amikor tehát érdek-összeütközés keletkezik, a korporáció elkerülhetetlenül azt a megoldást választja, amely 52

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

pénzügyileg többet hoz, és elveti azt, amely kevésbé hasznot hozó, de a közérdeket szolgálja. Ennek a végeredménye a kizsákmányolás.

Az egyik legnyilvánvalóbb terület, ahol a korporációknak ez a termé -

szete nyilvánvalóvá válik, a környezetvédelem. Ha aközött kell egy korporációnak választania, hogy mi az, ami kedvezőbb a természeti környezet megőrzésének, a környezetszennyeződés elkerülésének, vagy pedig mi kedvezőbb annak, hogy még nagyobb hasznot tudjon előállítani, teljes biztonsággal állítható, hogy a környezetvédelem húzza a rövidebbet Ha azonban van olyan erős jogrendszer, amely keményen szankcionálja a környezetszennyeződést, akkor a korporáció természetesen kényszerűség-ből dönthet másképp is. Ha azonban ezeket a szabályokat a dereguláció során megszüntetik, akkor az kivétel nélkül mindig a természeti környezet még felelőtlenebb kihasználásához vezet.

Ugyanez a kizsákmányoló természet mutatkozik meg a munkabérek vonatkozásában. Hallgatólagos együttműködés van a korporációk között a bérek leszorításában. A monopolhelyzetben lévő korporációk — nem teljesen kielégítve a keresletet — képesek termékeiket magasabb áron eladni és jövedelmüket lényegesen megemelni, származzon az akár a leszorított munkabérekből vagy a túlzottan nagy profitból. Az elmúlt két évtizedben a korporációknak ez a kizsákmányoló természete megnyilvánult abban, hogy például az Egyesült Államokból és más iparilag fejlett országokból a termelő vállalatok az alacsony munkabérű, és más szempontból is költ-ségkímélő országokba települtek át Ez egyrészt rendkívül hátrányos a fejlett ipari országok dolgozó rétegei szempontjából, másrészt a befogadó országok munkaerejének fokozottabb kizsákmányolásához vezetett.

A korporáció minden egyéb szempontot, megfontolást, követelményt egyeden dimenzióra — a pénzbeli számosságra — redukál. A korporációknak a harmadik világbeli országokban az amerikai vagy nyugat -európai munkavállalók bérének csak a töredékét kell megfizetniük. A „harmadik országokban" a munkabér csak akkora, hogy a legalacsonyabb szinten teszi lehetővé a munkaerő reprodukcióját. Az a szempont, hogy az adott munkavállaló is ember, akinek igénye lehet képességei optimális kifejtésére

— számításba sem jön. E neoliberális gazdaságpolitika hívei azzal érvelnek, hogy mindezt nem lehet kizsákmányolásnak tekinteni, hiszen a külföldi dolgozók így munkához jutnak. Ha pedig többre tartanának igényt, akkor munka nélkül maradnának. Akik így érvelnek, nem veszik figyelembe, hogy ezekben a gyakran önkényuralmi politikai berendezkedésű orszá-

gokban hiányzik a gazdaság és a munka világának kellő szabályozása. Arra sincsenek tekintettel, hogy tömegesen dolgoznak gyermekek rendkívül fá-

rasztó körülmények között, napi 14 órát. Ez visszaélés a munkát végzők jogaival, amit az tesz lehetővé, hogy nem léteznek a megfelelő munkajogi 53

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

és egészségügyi előírások. Ezért fizethetnek a korporációk rendkívül alacsony béreket

Ehhez kell számítani azt is, hogy ugyanezen országokban rendkívül la-zák a környezetvédelmi előírások. Azok a korporációk, amelyeknek Észak-Amerikában vagy Nyugat-Európában csak nagy költségekkel mű-

ködhetnének, mert jelentős összegeket kellene beruházniuk a természeti környezet rehabilitálásába, joggal mondják: miért tegyék ezt, amikor szinte költségmentesen tehetik ugyanezt a harmadik világbeli országokban.

Ennek a gazdasági magatartásnak szinte természetes kiegészítője az, hogy a korporációk készek együttműködni és összejátszani a despotikus rendszerekkel. A korporációknak ez a mindenütt tetten érhető hajlama ar-ra, hogy a kölcsönös haszon érdekében együttműködjenek diktatórikus rendszerekkel, olyan lényeges szempont, amelyről e neoliberális gazdasági rendszer támogatói nem beszélnek, illetve elintézik azzal, hogy ez a globalizáció.

A korporációknak az egyik legkártékonyabb tulajdonsága, hogy kihar -

colták maguknak a jogi személy státust Egy jogi személy természetesen nem személy, hanem jogi absztrakció. De olyan absztrakció, amely igényt tart arra, hogy ugyanolyan jogok, előjogok és védettségek illessék meg, mint az élő, természetes személyt Itt rá kell mutatni, hogy alapvető kü -

lönbség van a jogok és az úgynevezett privilégiumok között A természetes személyiségű embert azért illetnek meg elidegeníthetetlen jogok, mert embernek született. Ezeket a jogokat, ha valaki vallásos, akkor isteni eredetűnek — ha nem vallásos, akkor a természeti törvényekből levezethető

jogoknak tekinti. Ezzel szemben az előjogok, kedvezmények olyan ember által nyújtott privilégiumok, amelyeket az egyik ember nyújt a másiknak, és amelyek ezért vissza is vonhatóak. Tehát az alapvető emberi jogok és poli -

tikai szabadságjogok elidegeníthetetlenek. Ezzel szemben a kedvezmé -

nyek, privilégiumok, védettségek visszavonhatóak.

Ebből következik, hogy egy jogi személyt nem illethetnek meg kizáró-

lag a természetes személyhez kapcsolható emberi jogok és politikai sza -

badságok. Amikor az Egyesült Államok alapító atyái, akik a felvilágosodás eszméit és a puritánok erkölcsi értékrendszerét követték, létrehozták az Egyesült Államok kormányzati rendszerét, gondosan ügyeltek arra, hogy ez az államszervezet alá legyen vetve a természetes személyekből álló pol -

gároknak. A leghatározottabban kiderül az alkotmányból, hogy az állam az isteni vagy természetjogi eredetű elidegeníthetetlen jogokkal rendelkező

természetes személyek közös akaratából létezik.

Amikor azonban az amerikai alkotmány szövegébe beépítették az úgynevezett 14. alkotmánykiegészítést, akkor az amerikai kormányzati rendszernek egy a korábbitól lényegesen különböző változata jött létre.

54

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

E szerint az 1868-ban elfogadott alkotmánykiegészítés szerint az emberek vannak alárendelve az államnak és a kormányzatnak, és nem fordítva. Ez az alkotmánykiegészítés bevezette, hogy a természetes személyiségű em -

bereknek járó emberi jogokat és politikai szabadságjogokat az állam nyújt -

ja és nem fordítva. Ezt a fordulatot úgy is megfogalmazhatjuk, hogy az alapító atyák olyan alkotmányt fogalmaztak meg, amely egy, a természetes személyiségű emberekből álló köztársaságot hozott létre. Ezzel szemben a 14. alkotmánykiegészítéssel módosított alkotmány demokrá-

ciává torzította ezt a köztársaságot, amely azonban alapvetően külön-bözik az alapító atyák eredeti elképzeléseitől.

Mi a különbség a demokrácia és a köztársaság kőzött?

A demokráciában az állam a szuverén és kegyet gyakorolva biztosít jogokat polgárainak. A köztársaságban a természetes személyiségű polgárok együttesen szuverének. A hús-vér polgárok közös szükségleteik és érdekeik hatékonyabb intézése érdekében bizonyos jogokat átruháznak az államra, amelyet azonban az államtól szükség esetén vissza is vehetnek. A köztársaságban tehát természetes személyiségű polgárok rendelkeznek egy közügyeket ellátó intézménnyel, amely alá van vetve a szuverén polgárok közösségének. Ezért a polgárok ezt az államot és kormányzatot módosíthatják is. A demokráciában viszont nem a polgárok, hanem az állam a szuverén. Övé a végső szó, és ő dönti el, hogy mennyi jogot biztosít a polgá-

rainak és milyen feltételekkel.

A 14. alkotmánykiegészítés esetében az történt, hogy a felszabadí-

tott színes bőrű lakosságnak állampolgári jogokat biztosítottak. Ezeknek a szintje, legalábbis papíron, megegyezett a fehér bőrű polgárokat megillető

jogok szintjével. Valójában itt azonban nem az történt, hogy a szín es bő-

rűek lettek egyenlők a fehérekkel, hanem az történt, hogy az állampolgá -

rok egésze, színes bőrűek és fehérek egyaránt, a köztársasági államformá-

ból, ahol az állampolgárok voltak a szuverének és tőlük függött az állam, átkerültek egy olyan rendszerbe — demokráciába — ahol az állam és a kormány a szuverén, övé a végső szó és ő biztosít jogokat polgárainak. Ez a fordulat tette lehetővé, hogy egy jogi absztrakció — a jogi személy -

ugyanolyan jogokat igényeljen magának, mint a természetes személyiségű

állampolgár. A korporációs képződmények, ezek az objektiválódott jogi absztrakciók így teljesen egyenlő jogállásúakká váltak a hús -vér emberekkel, a természetes személyiségű állampolgárokkal. Ez a mesterséges változ -

tatás ellentmond a természet rendjének, de társadalmilag és gazdaságilag sem kívánatos. A korporációnak nevezett, objektiválódott jogi absztrakció nem tarthat igényt annyi jogra, mint ami hús-vér ember természetes vele-járója másik embertársához való viszonylatában.

55

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Ha mélyebben átgondoljuk, akkor megállapíthatjuk: valójában nem a korporációk jutottak a köztársaság szuverén polgárának a jogi státusához, hanem a köztársaságot váltották fel egy sokkal igazságtalanabb rendszer -

rel, a demokráciával. Ennek eredményeként a természetes személyiségű

emberek — Isten teremtményei vagy a természet törvényei következtében létrejött különleges élőlények — jogai csökkentek, és egy szintre kerültek az objektiválódott jogi absztrakciónak, a korporációnak a jogaival. Ennek az az eredménye, hogy a korporációknak ma már ténylegesen sokkal több hatalmuk és befolyásuk van a társadalomban, mint amennyi elfogadható lenne egy természetes emberi közösségben.

A korporációk vagyonosodása korlátlan, mert el van szakítva a teljesítménytől. A természetes személy vagyonosodása viszont teljesítményétől függ, de ezt a vagyont a korporációs túlhatalom el tudja vonni tőle. Ezt jól mutatja, hogy Amerikában az állampolgároknak azt a tevékenységét, amely a létfenntartásukat szolgálja, a kereskedelmi jogi kódex szabályozza, nem pedig a „common law", vagyis a természetes személyek viszonyaira mértékadó általános jog. Ezt a különbségtételt úgy is meg lehet fogalmaz -

ni, hogy a személyhez kapcsolódó termőföld jogát a mindenki számára szabadon álló tenger jogával váltották fel. En nek a változásnak az eredményeként a természetes személyek is egyszemélyes korporációkká alakultak, akik felcserélték a köztársaságot demokráciára, elidegeníteden jogaikat az államtól kapott jogokra, saját szuverenitásukat pedig a korporációk szu -

verenitására. Mindez elvezetett a legalizmusnak abba az útvesztőjébe, ahol már semmi sem az, aminek látszik. Ezt a művi világot divatos kifejezéssel élve „mátrixnak" is nevezhetjük. Ebben megtalálható a szabadságnak a látszata, de ez a szabadság már nélkülözi a lényeges alapokat, elsősorban azt, hogy minden egyes ember rendelkezhessék saját munkájának eredményével, és teljesítményét senki ne vehesse el tőle sem rendőrállami módszerekkel, sem pénzuralmi technikákkal. Személyes teljesítményhez kötődő vagyon nélkül az önrendelkezés és a szabadság valójában csak látszat.

Mindezek figyelembevételével állítjuk azt, hogy az Amerikai Egyesült Államok egy globális hatókörű szuperkorporációvá alakult át. Ez a szuperkorporáció tűnik a világtörténelemben eddig ismert leghatalmasabb és legkíméletlenebb birodalmi képződménynek. Az Egyesült Államok is elsőbbséget ad a pénzközpontúságnak, a korlátlanul növelhető profitnak az emberközpontúsággal, az emberi képességek és lehetőségek optimális kifejlesztésével szemben. John Perkins, Jeremy R. Hammond és más szerzők szerint is az Egyesült Államok mint szuperkorporáció, eltérően működik az olyan transznacionális vállalatbirodalmaktól, mint például az Unocal vagy a Halliburton. Inkább a maffiához hasonlítható a működé-

56

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

se, mert lehetősége van, hogy csapást mérjen minden versenytársára, amely veszélyeztetheti a fennálló rendet és kivételezett helyzetét. Itt is az az elv működik, hogy „csak az üzletet kell nézni, minden személyes szem -

pont félretételével". („Nothing personal, just business"). De a szervezett bűnözésnek még a legkeményebb résztvevői is csak irigykedve szemlélhetik Amerika fegyveres hatalmát, amellyel a szuperkorporáció rá tudja kényszeríteni akaratát a világra.

Természetesen ezeket a nézeteket lehet Amerika-ellenesnek nevezni.

E sorok írója, aki nagy tisztelője az amerikai Függetlenségi nyilatkozatot megfogalmazó, majd pedig a világtörténelem eddig legmaradandóbbnak bizonyult alkotmányát elkészítő alapító atyáknak, úgy gondolja, hogy az a valóban hiteles amerikai polgár, aki a Függetlenségi nyilatkozat, valamint az alkotmány elveihez és rendelkezéseihez tartja magát. Ha pedig szembe -

sülünk azzal, hogy a legutóbbi amerikai kormányzatok sorban felülírják az amerikai alkotmány rendelkezéseit, akkor inkább ezeket a lépéseket lehet Amerika-ellenesnek minősíteni.

A korporációk kollektív tulajdonosának, a globális pénzügyi kartell ha -

talmát kikényszeríthető - szankcionálható - szabályokkal kellene korlá-

tozni. Csak ilyen szabályokkal lehetne megvédelmezni a termész etes személyek immáron elidegeníthetővé vált emberi jogait és politikai szabadsá -

gait. Eljárt az idő az olyan állam és kormányzat felett, amely elsősorban a korporációkat védelmezi, az ő érdekeiket szolgálja a természetes szemé -

lyek jogvédelme helyett. Ma még a demokrácia nem semmisítette meg a köztársaság minden maradványát. Talán még van lehetőség arra, hogy helyre lehessen állítani a természetes személyiségű polgárok szuverenitását a korporációknak alárendelt állam szuverenitásával szemben. Annak biz o-nyítására pedig, hogy valóban e szerint a gondolatmenet szerint akarták az alapító atyák létrehozni a szabad polgárok szuverenitásán nyugvó államot, a köztársaságot, álljon itt egy idézett az 1776. július 4-én közzétett Függetlenségi nyilatkozatból, amelyet az Egyesült Államok Kongresszusá-

nak a tagjai fogadtak el:

„Magától értetődőnek tartjuk azokat az igazságokat, hogy minden ember egyenlő-

nek teremtetett, az embert teremtője olyan elidegeníthetetlen jogokkal ruházta fel, amelyekről le nem mondhat, s ezek közé a jogok közé tartozik a jog az élethez és a szabadsághoz, valamint a jog a boldogságra való törekvésre. Ezeknek a jogoknak a biztosítására az emberek kormányzatokat létesítenek, amelyeknek törvényes hatalma a kormányzottak beleegyezésén nyugszik. Ha bármikor, bármely kormányforma alkalmatlanná válik e célok megvalósítására, a nép joga, hogy az ilyen kormányzatot megváltoztassa vagy eltörölje, és új kormányzatot létesítsen, olyan elvekre alapítva és hatalmát olyan módon szervezve, amely jobban védi biztonságát, és jobban elősegíti boldogulását. A józan ész azt kívánja, hogy a jól bevált kormányzatot ne változtassuk meg jelentéktelen és múló nehézségek miatt; és valóban, a tapasztalat azt mutatja, hogy az emberiség inkább szenved mindaddig, 57

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

amíg a rossz nem válik elviselhetetlenné, mintsem hogy kivívja jogait, és eltörölje a megszokott formákat. Ha azonban a visszaélések és bitorlások hosszú sora —

mindig ugyanazt a célt szem előtt tartva — azj bizonyítja, hogy a népet tejes zsarnokságba kívánják hajtani, a nép joga és a nép kötelessége, hogy az ilyen kormányzat igáját levesse, és jövő biztonsága érdekében új védelmezőkről gondoskodjék. Ilyenek voltak e gyarmatok türelemmel elviselt szenvedései, és ilyen immár a szükségesség, amely arra kényszeríti őket, hogy megváltoztassák előbbeni kormányzati rendszerüket."

Hogyan működik az amerikai szuperkorporácíó?

S. R. Shearer írja Money And Elit Power című tanulmányában (http://www.cephas-librar7.com/myste1y_money_and_the_elite_

power.html):

,A II. világháborút követően Washington olyan nemzetközi rendre törekedett, amelyik Amerika túlhatalmára épül. Ennek a célnak nem sok köze volt a létező, vagy feltételezett szovjet akciókra. Az amerikai államférfiak valójában tudták, hogy a világuralomra törő hosszú távú stratégiájuk fokozni fogja a Szovjetunióval kapcsolatos bizonytalanságot és ezáltal a háború kockázatát."

Ezt az állítást alátámasztja, hogy miután a Szovjetunió megszűnt lé -

tezni, nincs már ok arra, hogy Nyugat-Európa az amerikai biztonsági er -

nyő alatt létezzen és folytatódjék a NATO tevékenysége. Erre csak akkor van magyarázat, ha tudomásul vesszük, hogy a II. világháború utáni amerikai politikának valójában nem a szovjet terjeszkedés visszaszorítása volt a célja. A hidegháború csupán ürügyet szolgáltatott az amerikai fölény stra -

tégiájához. Az amerikai politika tényleges célja az volt, hogy az Egyesült Államokat összekapcsolják pénzügyileg és gazdaságilag a világ egészével.

Ez pedig csak egy globális birodalom létrehozásával lehetséges.

Ennek a birodalomnak a struktúrája piramishoz hasonlítható. Csúcsán az Egyesült Államok van. A második sorba tartoznak Nyugat-Európa államai és Japán, amelyek a hegemóniát gyakorló Amerikának a társult partnerei. Bölcs elgondolásnak bizonyult Nyugat-Európának és Japánnak segí-

tőtársként való bevonása a birodalom építésébe. Ezáltal Amerikának sike -

rült birodalomépítő partnerekké tennie azokat, akik leghatékonyabb riváli -

sai lehettek volna. Németország és Japán — azaz Nyugat-Európa és Kelet-

Ázsia integrációjával — Washington két fontos célját is elérte. Egyrészt a szabadkereskedelem módszerével kooptálta a birodalomba két ősi riváli -

sát. Másrészt Nyugat-Európa és Kelet-Ázsia bevonásával létre tudta hozni az Amerika vezette globális gazdasági rendszert.

Az előbb említett másodrangú országok alatt vannak a birodalmi pi -

ramis harmadik szintjéhez tartozó nemzetek, amelyek életbevágóan fonto -

58

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

sak a Global Empire számára, de mégsem lehet egy szintre helyezni őket Nyugat-Európával vagy Japánnal. Ehhez a harmadik szinthez sorolhatóak Ausztrália, Új-Zéland, Dél-Korea, Törökország, Izrael, Mexikó, Szaúd-Arábia és még több hasonló méretű és kapacitású ország.

A birodalmi piramis alján a világ többi országa foglal helyet, az úgynevezett fejlődő országok csoportja, amelyek a Global Empire-nek lényegé-

ben az ügyfeleit alkotják. Az a tény azonban, hogy ezek az országok a pi -

ramisnak a legalsó szintjén foglalnak helyet, nem csökkenti fontosságukat.

Ellenkezőleg, paradox módon ők alkotják a legfontosabb országcsopor-tot Pontosan azért, mert a birodalmi struktúrában elfoglalt helyük alapján ők a tényleges munkát végző és értéket előállító államok.

Az a kötőanyag, amely egyben tartja ezt a birodalmi struktúrát , az a vagyon, fogyasztás, forgalom, amelyek az Amerika-központú magánpénzmonopólium segítségével jutnak a centrumországokba és kerülnek szétosztásra. A birodalom főhatalmat gyakorló pénzügyi csoportjai a multina -

cionális korporációk hálózatán keresztül osztják szét a javakat — elsősorban azok között, akik engedelmeskednek a pénzügyi közösség legfelsőbb irányító csoportjának — mind Észak-Amerikában, mind Nyugat-Euró-

pában. Részesülnek ezekből a juttatásokból és előnyökből azok a fegyveres és rendészeti erők is, amelyek a fejlődő világ országaiban közremű -

ködnek a bennszülött lakosság elnyomásában és készségesen kiszolgálják a Global Empire szuperelitjét.

A fejlődő világnak ez a kiemelkedő fontossága a szuperelit számára lehetővé teszi, hogy hatalmas profitot zsebeljen be. Ennek a szuperelitnek a tagjait szépítgetően befektetőknek — befektető bankároknak - hívják, és ők azok, akik a leginkább érdekeltek a fejlődő világ munkaerejének minden korlátozástól mentes kihasználásában. A piramis legalján l évő országokban nem kell a befektetőknek aggódniuk a túlórák kifizetése, a betegállomány, a fizetett ünnepnapok, a munkahelyi biztonság és más, mun -

kával kapcsolatos előírások miatt. Ezeknek a befektetőknek az az érdekük, hogy a kliens államokban mindig rendelkezésükre álljon nagyszámú, szegény munkanélküli tartaléksereg, amely a társadalmi gondoskodás elhanyagolása miatt nem elég képzett, és amellyel bármikor pótolni lehet a munkát végzők tömegeit. Ezért a befektetők tulajdonában lévő multinaci -

onális korporációknak az az érdekük, hogy minél több önellátó mezőgaz -

dasági gazdálkodó menjen tönkre és a helyi lakosság teljes mértékben azoktól a transznacionális cégektől függjön, amelyek ily módon korlátlanul diktálhatják a feltételeket.

Ennek a rendszernek az a lényege, hogy a munkaerő a lehető legolcsóbb áru legyen. Tovább lehet még csökkenteni a munkaerő árát, ha a Global Empire rendszeresíti a börtönmunkát, amely valójában a rabszol -

59

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

gamunkának egy modern kori változata. Máris vannak olyan latin-amerikai országok — például Kolumbia — ahol a rabok ezreit foglalkoztatják napi néhány centért olyan projektek keretében, amelyeket rehabilitációs prog -

ramoknak neveznek. Ezeknek a raboknak több mint a 75%-a nem bíró-

sági eljárás nyomán került börtönbe. Kína is nagymértékben alkalmazza a börtönmunkát, sok Amerikában forgalmazott kínai árucikk ily módon ké-

szül, és ezért olyan olcsó.

A Global Empire-nek tehát az egyik legalapvetőbb érdeke, hogy a munkaerő világszerte a lehető legolcsóbb legyen. Ezért ragaszkodnak oly nagy vehemenciával a multinacionális cégek a harmadik világ országaihoz.

További előnyöket jelent ezekben az országokban, hogy nem kell bajlódniuk kényelmeden banki szabályozókkal, az uzsora jellegű hitelezést tiltó jogszabályokkal, a szakszervezetek ellenállásával és más kormányzati elő -

írások tömegével, amelyek oly költségessé és bonyolulttá teszik az üzleti tevékenységet a piramis első két szintjén lévő országokban. További előny, hogy nem kell számolni a környezetvédő előírásokkal, nyugodtan lehet büntetlenül szennyezni mérgező anyagokkal a környezetet A politikai körülmények is kedvezőbbek, mert nem kell hosszadalmas tárgyalásokat folytatni a demokratikus politikai eljárások keretében. Tény, hogy Indonéziában, Guatemalában és a többi hasonló helyzetű országban a kormányokat viszonylag kis költséggel rá lehet venni arra, hogy enge-delmesen beálljanak a sorba és szolgálják a globális birodalom gazdasági érdekeit. Ehhez mindössze az kell, hogy együttműködjenek a helyi hadsereggel, rendőrséggel és üzleti körökkel. Nincs többre szükség, mint a lakosság 20%-ára. E 20 százalékhoz tartozók között aztán szétosztják pro-fitjuk egy részét a világcégek.

Tény, hogy a II. világháború óta az Egyesült Államok létrehozta a kli -

ens államokból álló neokolonista rendszerét. A Global Empire szuper -

korporációjának funkcióját betöltő Egyesült Államok kormányai ezekben az országokban olyan rendszereket segítettek hatalomra, amelyek minden tekintetben kiszolgálták a nemzetközi pénzügyi közösség és a befektetők tulajdonában lévő multinacionális cégek érdekeit. A korporációk mindig együttműködtek azokkal a diktatúrákkal, amelyek keményen elbántak a másként gondolkodókkal, a szakszervezeti vezetőkkel, a parasztmozgal -

mak szervezőivel és mindenkivel, aki így vagy úgy veszélyeztethette ezek -

nek a transznacionális cégeknek az extraprofitját. Itt nem volt másról szó, mint azon kliens államok támogatásáról, amelyek készek voltak akár az el -

nyomó terrorista eszközöket is bevetni saját lakosságuk ellen a korporá-

cióknak kedvező politikai és gazdasági stabilitás fenntartása érdekében.

A szabadságszerető amerikai nép előtt mindezt a kemény módszer ekkel végrehajtott új gyarmatosítást a szabad kereskedelem előnyeivel igazol -

60

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ták. Ez a szabad kereskedelem azonban elsősorban a Global Empire leg -

felső pénzügyi és befektető rétegének érdekeit szolgálta. A szabad kereskedelem valójában a szabad kifosztást jelenti és bárki, aki ezen a rendszeren változtatni akar, azzal szemben a legkeményebben lépnek fel.

Az új pénzügyi világrend uralkodó rétege a nagy világcégek igazgató -

tanácsi tagjaitól a helyi diktátorokon át azokig a bandákig terjed, akik ez t a birodalmat egyben tartják. Ez az elit dúskál a javakban és rendkívül pazarló, fényűző életet folytat. Nemzeti határok és nemzeti elkötelezettség már nem köti ezt az új globális arisztokráciát. Nyíltan lemondtak arról, hogy a közjót szolgálják, annak a nemzetnek a felemelkedését, amelybe születtek.

Ma már az iránt a korporáció iránt éreznek elkötelezettséget, amelyhez tulajdonosként tartoznak — illetve a Global Empire-hez, amely ezt a rendszert fenntartja. A nemzeti jogrendszerek és alkotmányok elveszítették jelentőségüket.

Ennek a rendszernek az eredményeként az Egyesült Államokban a lakosság 4 százalékának (3,8 millió embernek) sikerült magához ragadnia a

„struktúraváltás", a „szabad kereskedelem", a „szakszervezetek szétveré-

se" és a „gátlástalan bevándorlás" segítségével (ez utóbbi a bérek leszorítá-

sához volt szükséges) — bér és jövedelem formájában — évi 452 milliárd dollárt. Ez az összeg megegyezik azzal, amelyben bérek és juttatások for -

májában az amerikaiak 51%-a, 49,2 millió személy részesül.

E sorok írója már többször is kifejtette, hogy a pénzuralmi rendszer szükségszerűen kiiktatja a gazdasági és a társadalmi életből azokat, akiknek ugyan szükséges és hasznos lenne a munkája, de ezen a munkán nem lehet előállítani a pénzvagyon-tulajdonosok számára a kamatot, az eladósí-

tott állam számára az adósságtörlesztéshez szükséges nagy adót, valamint a globálisan versenyképes önköltséget és nyereséget. Ezek az emberek elveszítik munkájukat, és feleslegessé válnak. Ez vezetett az egészségügyi dolgozók egyébként rendkívül fontos munkájának leértékeléséhez is. Az egészségügy kifejezetten „kártékony" tevékenységet folytat a Global Empire szuperektje szempontjából, mert életben tart olyan milliókat, akik már csak költséget jelentenek számára, és ily módon akadályozzák a pénzva -

gyonos réteg még gyorsabb gazdagodását.

A korporációs birodalomnak csak értéktermelőkre és potenciális fogyasztókra van szüksége, mert csak ezeken tudja a profitját előállítani és folyamatos gazdagodását biztosítani. Mindezek eredményeként az átlag -

polgár már nem ura saját sorsának és a rendszer erői kényszerítik arra ezeket az embereket, hogy az internacionalista -globalista rendszer felé gravitáljanak. Mindez aláássa az egyéni, közösségi és nemzeti identitásukat, megtartó gyökereiket jelentő hagyományaikat. Innen adódik az, hogy a vagyon arisztokráciája nem érdekelt a világ népei kulturális és vallási ha -

61

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

gyományainak megőrzésében. Ez megnyilvánul abban is, hogy valójában a nagy politikai pártok között is már alig van különbség mind az Egyesült Államokban, mind Nyugat-Európában. Így például Németországban alig lehet lényegi különbséget találni a kereszténydemokrata-keresztényszociá-

lis, és a névlegesen szociáldemokrata baloldali politikusok programjai kö-

zött.

A Global Empire pénzügyi befektetői és korporációs arisztokráciája számára a nemzeti kötődés, a kulturális, vallási önazonosság megőrzése csak akadályt jelent a globalizmus érvényesülése útjában. Az átlagpolgárok számára mind Nyugat-Európában, mind Észak-Amerikában nagyon fontos kérdés a korlátozás nélküli bevándorlás, a nemzeti és kulturális önazonosság megőrzése, a kétnyelvűség révén az anyanyelv ápolása. A szuperelit számára ezek érinthetetlen témák, mert a világbirodalom -építő globalizmus ideológiájának szerves részét képezik. A szuperelit azért globalista, mert ezen a rendszeren keresztül juthat a legtöbb profithoz és így gyarapíthatja a leghatékonyabban vagyonát.

A felsoroltak következtében áthidalhatatlan szakadék jött létre a globá -

lis uralkodóosztály pénzügyi érdekei és az áltagemberek szükségletei, érdekei és értékei között. Ez a szakadék ma már oly mély, hogy nem lehet el -

rejteni. Már az amerikaiak elől sem lehet titkolni, mi is történik valójában, mert szembesülniük kell a globalizmussal amikor megkapják fizetési csekkjeiket, amikor napról napra rettegniük kell a munkahelyeikért, és amikor többségük életszínvonala nyilvánvalóan és feltartóztathatatlanul rom -

lik.

Globális feszültség a szuperelit és a tömegek között A korábbiakban elemzett helyzet következményeként egyre nő a feszült -

ség a Global Empire lakói és pénzügyi-korporációs arisztokráciája között.

Ez a növekvő nyugtalanság a szuperelit túlhatalmának természetes következménye. Újra felfedezik az emberek a közösségi összetartozásban rejlő

erőt, a családhoz és a nagyobb családhoz - a nemzethez való tartozás szükségességét Ez erősíti az etnikai és a vallási önazonosság hangsúlyozá-

sát. Az iszlám világban megtapasztalható fundamentalizmus is ilyen ellen -

hatásnak tekinthető az idegen eredetű, külső és agresszív kulturális gyarmatosítással szemben, amely elválaszthatatlan része a globalizációs folya -

matnak. Itt nem csak vallási kérdésről, hanem a kulturális önazonosság kérdéséről van szó.

De nemcsak iszlám fundamentalizmus létezik. Egyre jobban kibonta -

kozik a keresztény fundamentalizmus is mind Amerikában, mind a keresztény kultúrkör más országaiban. Mindennek eredményeként nő a feszültség a Global Empire uralkodó csoportjai és a tömegek között. A val -

62

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

lásos fundamentalizmusnak sokkal több köze van az ellenálláshoz, mint a valláshoz.

A Global Empire irányítói számára a nacionalizmus, a hazafiság, a kul -

turális önazonosság, a vallási hovatartozás mind akadályt jelentenek a glo -

balizmus egyeduralmával szemben. A Global Empire irányító érdekcso-portja és annak helyi szövetségesei nem azért globalisták, mert valamilyen elvi megfontolásból ezt tartják a legjobbnak, a leghelyesebbnek, a leghasz -

nosabbnak az összes egyéb ideológiával és törekvéssel szemben. Egyszerűen azért globalisták, mert ma ott van a pénz és a hatalom, amit globaliz -

musnak neveznek. Mindennek eredményeként az egyes országokon, de az egyes világrégiókon belül is, illetve világszinten egyre nő az áthidalhatatlan megosztottság egyrészt a globális elit pénzügyi érdekei, másrészt az összes többi ember érdekei között. A világot irányító nemzetközi pénzügyi kö-

zösség és hatalmi hálózata természetesen hallgat erről a mélyülő megosztottságról, de ennek ellenére ez a mélyülő szakadék napjaink valóságához tartozik, és egyre kevésbé lehet eltitkolni.

Egyre nő és közeledik a kritikus tömeghez azoknak a száma, akik vilá-

gosan látják, hogy a világ irányítása átkerült egy csupán önmagával törődő, elkérgesedett és önző hatalmi elit kezébe, amely valójában lenézi a többi ember által kultivált értékeket, nem törődik alapvető szükségleteikk el és érdekeikkel. Erről a csoportról állapította meg Charles Wright Mills, a Columbia Egyetem tanára, hogy a történelmi körülmények sajátos összetalálkozása eredményeként olyan hatalmi elit jött létre, amelynek megho -

zott, illetve elmaradt döntései sokkal erőteljesebben meghatározzák az emberek sorsát, mint ahogy az lehetséges volt korábban a világtörténelem -

ben.

A Global Empire szuperkorporációjává átalakult Egyesült Államok szinte valamennyi ideológiai intézménye a pénzügyi és korporációs elit szolgálatába lett állítva. Ennek ellenére növekszik azon amerikaiak száma, akik egyre inkább konfliktusba kerülnek a fennálló renddel. Ez különösen azokra érvényes, akik elveszítették jól fizető állásukat a termelő szektor -

ban, mert azt a kizárólag profitszempontokat követő finánctőke kivitte a harmadik világ országaiba, ahol az úgynevezett „sweat -shop"-okban (olyan kiszipolyozó, munkásnyúzó munkahelyek, ahol napi 12—14 órán keresztül dolgoznak, gyakran kiskorúak és asszonyok is, minden munkajogi védelem nélkül) hatalmas extraprofitot tesznek zsebre. Ezt a pénzt korábban munkabérként ki kellett fizetniük Amerikában, Nyugat-Európá-

ban és Japánban. A fejlett ipari országok nagy összegű támogatásban ré-

szesülő mezőgazdasága fokozatosan kiszorította a világpiacró l a harmadik világ mezőgazdasági termékeit Ennek előállítói - elveszítve megélhetési 63

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

lehetőségüket — rákényszerültek arra, hogy elvállalják ezekben a sweat -

shopokban a legrosszabban fizetett munkákat is.

A Global Empire helyi kiszolgálói természetesen maguk is nagy hasznot húznak Jakarta - Mexikó City - Manila - Sao Paolo sweat-shop-jaiból, de már az Egyesült Államok és Mexikó határán is — természetesen a mexikói oldalon — ilyen robotmunkát alkalmazó izzasztóműhelyek hálóza -

ta termeli a korporációk számára az extraprofitot. A helyi diktátorok — Pi-nochet, Mobutu, Marcos, Suharto és a hozzá hasonlók — amerikai támogatása aláássa az Egyesült Államok hitelét. Nehéz a demokrácia és az emberi jogok élharcosának szerepkörét betölteni, s egyben teljes mértékben kiszolgálni a Global Empire uralkodó köreinek érdekeit. Nehéz hitelesnek tekinteni a demokrácia terjesztésének azt a módszerét „ha belehaltok, ak -

kor is demokrácia lesz... — Miért? — Csak."

A Global Empire erőszakos terjeszkedése ellenállást vált ki. Ennek az ellenállásnak az egyik megjelenési formája a nagyrészt önvédelmi jellegű

nacionalizmus, az etnikai és vallási önazonosság felértékelődése. Az úgynevezett iszlám fundamentalizmus, amely az 1970-es években a túlzott külföldi vallási és kulturális befolyás leküzdésére jött létre és Iránban hata -

lomra is került, valójában a globalizmus által gerjesztett természetes ellen -

hatásának köszönheti létét. Ez a fundamentalizmus a Közel -Keleten élő

népek válasza volt arra a mindent elöntő westernizációra (nyugatosításra), amely teljesen a Global Empire szája íze szerint alakította át a kultúrát, a társadalom legbefolyásosabb rétegeinek a magatartását - elsősorban a felső középosztályét.

Iránban sem volt túlságosan vallásos a lakosság többsége. A mecsetek nagy részét kevesen látogatták egészen addig, amíg az irániak nem kezdték úgy érezni az erőszakos nyugatosítás hatására, hogy veszélybe került saját kultúrájuk. Kulturális önazonosságuk védelme érdekében fordultak a valláshoz és kezdtek egyre többen járni a mecsetekbe, hogy visszataláljanak ősi hagyományaikhoz, megőrizhessék nemzeti gyökereiket és kulturális önazonosságukat Minél erősebb és erőszakosabb volt a Global Empire pénzügyi, gazdasági és kulturális nyomása, az emberek az iszlámra tá-

maszkodva egyre keményebben álltak ellen. Ezért az iráni forradalom és a sah rendszerének megdöntése sem egyik napról a másikra történt, hanem húszéves folyamat előzte meg. Az iráni társadalom csak akkor mozdult meg, amikor a globalizáció már tűrhetetlen nyomást gyakorolt rájuk és ez volt az egyetlen hatékony válasz.

Irán tehát nemcsak azért soron következő célpontja a Global Empire terjeszkedésének mert atomerőmű-építési programja képessé teheti majd nukleáris fegyver előállítására, hanem azért is, mert az iráni társadalom ed-64

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

dig hatékonyan ellenállt a Global Empire erőszakos terjeszkedésének. Ezzel példát mutatott a Közel-Kelet többi népének is az ellenálláshoz.

(Itt csak kérdés formájában utalunk egy zavaró kettős mércére. Van egy állam, amelytől északra fekszik a világ második nukleáris hatalma, Oroszország; keletre tőle található az ugyancsak nukleáris fegyverrel rendelkező Kína, valamint az atomfegyverrel már rendelkező két rivális: India és Pakisztán; nyugatra tőle Izrael rendelkezik egyre növekvő nukleáris fegyverarzenállal; közvetlenül keletre és nyugatra pedig az Egyesült Álla -

moknak, a világ legnagyobb atomhatalmának az erői állomásoznak. Vajon miért nincs joga Iránnak, hogy féljen ennyi atomfegyvertől? Ha megtagad-juk Irántól a félelemhez való jogot, más szóval azt, hogy atomfegyver ellen atomfegyverrel védekezhessék akkor valójában a függetlenséghez és az önrendelkezéshez való jogot tagadjuk meg ettől a 70 milliós néptől.

Természetesen az lenne jó, ha minél kevesebb számú államnak lenne atomfegyvere, de egyedül az iráni atomfegyvert veszélyesnek nyilvánítani —

ez kettős mérce alkalmazását jelenti. A Global Empire, amely az utóbbi években a saját maga által kialakított nemzetközi rendszer, az érvényes nemzetközi jog szabályait is megszegte, mert nem kellett hatékony ellenál -

lással számolnia. Vagyis megtette, mert de facto megtehette.) Az iszlám fundamentalizmussal egyidejűleg tanúi lehetünk a keresz -

tény fundamentalizmus kialakulásának és erősödésének nemcsak az Egyesült Államokban, hanem a keresztény kultúrkör más államaiban is. Mé-

lyebb elemzés kimutatja, hogy vannak a két fundamentalizmusnak közös okai és vonásai. A legmélyebb ok, hogy a világuralmat gyakorló globális elit és a Föld lakóinak a többi része között egyre nő a feszültség. Ez a vallási fundamentalizmusban is kifejeződik. Ezt jól lehet szemléltetni az Új -

szövetség János Jelenések könyvének növekvő hatásával. Ez a Biblia utolsó fejezete, amely jövendöléseket tartalmaz a világ végéről, az előtte bekö-

vetkező fejleményekről, valamint azok jeleiről. Az apokalipszis jelképes lovasai a halált, a pestist, az éhínséget és a háborút személyesítik meg. Még pontosabban az apokalipszis fehér lova a hódítást, a vörös lova a háborút, a fekete lova az éhínséget és a fakó lova pedig a pestist, valamint a halált szimbolizálja.

Az emberiségre tehát szenvedések és megpróbáltatások várnak de ez alól is lesznek kivételek A Global Empire arra érdemesnek minősülő elit -

je, meritokráciája több évszázados erőfeszítéssel gondoskodott arról, hogy a világ vagyona a rendelkezése alá kerüljön. Ennek eredményeként egy szűk réteg valóban dúskál a javakban, és pazarló jómódban élhet Az emberiség többi részének pedig a gürcölés, az alávetettség és a nyomor t megközelítő szegénység jut osztályrészül. Mindez nem szükségszerű folyamatok elkerülhetetlen eredménye, hanem nagyrészt egy privilegizált, szűk ér -

65

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

dekcsoport pénzhajhászásának és kapzsiságának a következménye. A hó-

dítások, a háborúk, az éhínségek és a járványok sokkal inkább az emberi brutalitás és a Föld javaival való visszaélés következményei voltak, sem -

mint természetes folyamatok eredményei. Egyre több keresztény funda-mentalista hangoztat olyan nézeteket, hogy a Bibliában megjövendölt et -

nikai konfliktusok, amelyek a világ végének közeledtét jelzik, ténylegesen a globalizmus következményei. A Global Empire elitjének kíméletlen ter -

jeszkedése váltotta ki ellenhatásként azokat a törekvéseket, amelyek a világ számos országában nacionalizmusként és etnikai konfliktusként jelennek meg.

A Global Empire kiterjesztésének újabb technikái A Global Empire — vagyis az Amerikai Egyesült Államoknak nevezett szuperkorporáció — terjeszkedésének egyre hatékonyabb hatalmi eszkö-

ze a békés tüntetésnek feltüntetett szervezett államcsíny, amelyet már kipróbáltak Szerbiában, 2003-ban Grúziában, 2001-ben sikertelenül Belorussziában, és amelyet nagy valószínűséggel még más országokban is alkalmazni fognak. Ezt a technikát az amerikai „think -tank"-ek szakértői dolgozták ki. Lényege az, hogy állami pénzből finanszírozott és kiképzett úgynevezett konzultánsok, közvélemény-kutatók, diplomaták, valamint a két nagy amerikai párt képviselői, valamint számos úgynevezett „NGO"-

nak, vagyis nem állami szervezetnek a képviselői szorosan összehangolva a tevékenységüket eredményesen távolítanak el kormányokat a hatalom -

ból. Ily módon a Global Empire vezetőivel együttműködő engedelmes rendszereket lehet olcsón és gyorsan kialakítani. Ezt a módszert először Belgrádban vetették be azért, hogy a szavazóurnák segítségével távolítsák el a hatalomból Slobodan Milosevic posztkommunista vezért és rendszerét.

Ebben a műveletben a vezető koordinátor szerepét Richard Miles belgrádi amerikai nagykövet töltötte be. 2003 -ban Grúziában ismételték meg sikeresen ezt a „posztmodern államcsínyt". Itt is a Tbiliszibe akkredi-tált amerikai nagykövet töltött be kulcsszerepet. Ő irányította Mikhail Sakhasvillit Eduard Sevardnadze sikeres eltávolításában.

Előzőleg (mindössze 10 hónappal a belgrádi kipróbálás után) Mikhael Kozak minszki amerikai nagykövet, aki korábban a közép-amerikai Nicaraguában már szervezett hasonló kampányt, kísérletet tett Belorusszia el-nökének, Alexander Lukasenko eltávolítására. Ezúttal azonban nem járt sikerrel. Ami 2004 végén Viktor Juscsenkó hatalomra segítésével megtörtént, azt bizonyítja, hogy a demokrácia megtervezett módon — választással és polgári engedetlenséggel — történő terjesztése ma már simán végrehajt-ható és szinte „szabadalmaztatható" módszerré vált. Olyan sablont, min -

66

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

tát és modellt jelent a Global Empire építői számára, amellyel további or -

szágokban tudják a számukra kívánt módon befolyásolni a választásokat és hatalomra juttatni az őket kiszolgáló kormányokat.

Visszapillantva a történelemben, megtaláljuk a hasonlóságot az 1986 -

os Fülöp-szigeteki eseményekkel is, amikor Fernando Marcos elnököt távolították el az ország éléről. 1989-ben megkísérelték Kínában is ezt a módszert, de ezen végül is úgy lett úrrá a pekingi pártvezetés, hogy a már részben fellazított és megbízhatatlanná vált pekingi hadosztályokat vidék -

ről felhozott, megbízható hadosztályokkal váltotta fel. Ez ek már hajlandók voltak véres erőszakkal leszámolni a tüntető diákokkal. Európában, Prágában ugyanebben az évben sikeresen alkalmazták ezt a rendszerés kormányváltó technikát az úgynevezett csehszlovákiai „bársonyos forradalomban".

Az amerikai National Endowment for Democracy, a NED (Nemzeti Demokrácia Alapítvány), a National Democratic Instititute for International Affairs, valamint az International Republican Institute játszott fontos szerepet e módszerek kidolgozásában. Az elsőnek megnevezett intézetet Reagan elnök 1983-ban azért hozta létre, hogy nyíltan tegye ugyanazt, amit a CIA csak szigorúan álcázva, titokban tehetett. Szere -

pe volt még e demokráciát terjesztő békés technika létrehozásában és al -

kalmazásában a Freedom House-nak, amelynek jelenleg James Wool-sey, a CIA korábbi igazgatója az elnöke. Ki kell még emelni Soros György alapítványainak meghatározó szerepét, amelyek jelentős összegekkel finanszírozták ezt a tevékenységet

A demokrácia békés terjesztésének ez a szabványosított és áramvonalasított módszere felhasználja az internet által nyújtott új technikai lehető -

ségeket is, különösen a „chat"-elést, az SMS-ek küldését és a webes naplóbejegyzéseket. Hasonlóan hasznosnak bizonyultak a mobiltelefonok, amelyek a kilencvenes évek közepére már széles körben elterjedtek. Amikor a legújabb kommunikációs technikák alkalmazásával gyorsan lehet ki -

sebb létszámú csoportokat bevetni, átcsoportosítani, ez valójában annak a katonai technikának a polgári alkalmazása, amely ilyen mobil, kis létszámú katonai egységeket alkalmaz a városi harcban. Az úgynevezett „intelli -

gence helmet", „tájékozódó sisak" videoképernyője azonnal megmutatja nekik, hogy mi a helyzet közvetlen közelükben, és így hatalmas előnyhöz juttatja őket a tájékozódás terén.

Amikor fiatalok csoportjai a célpontnak kiválasztott helyeken talál -

koznak és más csoportokkal azonnali kapcsolatot tudnak felvenni, lényegében ugyanezt a technikát alkalmazzák a civil élet vonatkozásában. Az amerikai hadsereg és a Nemzetbiztonsági Hivatal egyformán nagy összegekkel szubvencionálta mind az internet, mind a mobiltelefonok, mind a 67

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

különleges célú komputerprogramok kifejlesztését. Mindezeket az eszkö-

zöket gondosan kísérletezték ki abból a szempontból, hogy mennyire lehet őket hatékonyan használni mind a katonai hadviselésben, mind az úgynevezett polgári vagy „forradalmi" hadvisel ésben. Ezek az új technikák lehetnek erőszakosak (halálosak) vagy pedig nem erőszakos természetűek.

Egybekapcsolja őket, hogy mindkettőt ugyanazon célból vetik be, hasonló az infrastruktúrájuk és a működtetési módjuk. Ezt a hadviselést nevezik Cyber Warnak.

Az elözönlés fontos eleme a hadviselésnek mind erőszakos, mind bé-

kés formájában. A hadviselésnek ez az új módszere azt célozza, hogy csúcstechnológiájú hordákkal lerohanják a kijelölt célpontot. Ebben az ér -

telemben nagyon hasonló az, ami Irakban történt a hadsereggel és Ukrajnában a tüntetőkkel. Talán a különbség csak annyi, hogy ami Ukrajnában lezajlott, az az iraki háborúval szemben sokkal olcsóbbnak, hatékonyabb-nak és sikeresebbnek bizonyult, és győzelemmel ért végett.

Ennek a békés hadviselésnek az egyik teoretikusa, dr. Peter Ackermann már 2002 áprilisában megírta, hogy nem a katonai eszközök bevetése a legcélszerűbb Irak, Irán és Észak-Korea ellen. Ackermann szerint sokkal könnyebb és olcsóbb a hatalmat békés eszközökkel átvenni.

Ackermann, aki az 1994-ben megjelent Strategic Nonviolent Conflict című

munkájában már kidolgozta a békés hadviselésre vonatkozó elméletét, 2004. június 29-én a washingtoni külügyminisztériumban beszédet tartott: Kemény és puha hatalom: a polgári alapú küzdelem kialakulása és a demokratikus változás címmel. Ackermann azt javasolta ekkor, hogy ugyanolyan ifjúsági mozgósítással érjenek el kormányváltást Iránban és Észak-Koreában, ahogyan azt sikeresen megtették Szerbiában. Hozzátette, hogy ugyanezt lehetett volna Irakban is alkalmazni. Bush elnök összes célját el lehetett volna érni költséges és nagyarányú katonai műveletek igénybevétele nél-kül. Arról is szólt, hogy szorosan együttműködik az amerikai fegyverfej-lesztésben élen járó Lawrence Iivermore Laboratóriumokkal az új és még tökéletesebb kommunikációs technikák és eszközök kifejlesztésében azért, hogy a rendszerváltásra kiszemelt fiatalokat még könnyebb legyen meg -

szervezni és mozgatni. Ezek a módszerek és eszközök sokkal hatékonyabban terjesztik a demokráciát, mint a hadseregek, s adott esetben Kí-

nában is be lehet majd vetni őket, mert lehetővé teszik a decentralizált te -

vékenységet, s így digitálisan kényszeríthető ki a népakarat érvényesülése.

A háttérhatalom fontos irányító intézménye, a Tavistock Instítute igazgatója, dr. Fred Emery már 1967-ben megjósolta, hogy azok a módszerek, ahogyan a fiatalok a rockkoncerteken gyülekeznek, tolonganak, va-lósággal elözönölve a rendezvények színhelyét, hatékonyan felhasználha -

tóak lesznek majd a nemzetállami rendszerek megdöntésére már az 1990-68

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

es évek végén. Dr. Emery ezt a mesterségesen előidézett tömeghisztéria írásos jelentésben is megfogalmazta. Ez megjelent az általa vezetett intéze folyóiratában, a Human Relationsben és azt a címet viselte, hogy A követ kező harminc év: koncepciók, módszerek és előrejelzések. A Tavistock Intézetet egyébként a brit hadsereg vezetése hozta létre az I. világháború után a pszichológiai hadviselés módszereinek kikísérletezésére. Dr. Emery elgon dolásait már 1967-ben felhasználták azoknál a diáktüntetéseknél, amelyek nek a célja Chades de Gaulle francia elnök megbuktatása volt. 1991-ben ugyancsak a Human Relationsben volt olvasható a beszámoló arról a kon ferenciasorozatról amely áttekintette a globális irányítás legújabb mód szereit. Dr. Howard Perimutter, a Wharton School professzora elmon dotta, hogy egy „Rockvideo Katmanduban" a megfelelő jelképe annak hogyan kell egy tradicionális kultúrát destabilizálni és ezáltal létrehozni : globális, nyugati hegemóniájú civilizáció lehetőségét.

A demokrácia békés terjesztésének fontos előfeltétele, hogy megfeleli számú kiképzett helyi ügynök álljon rendelkezésre. Ezen szakemberek ki képzésére hozták létre 1983-ban a Harvard Egyetemből kiválva az Albert Einstein Intézetet, amely a háború nem erőszakos formáira szakosodott Ezt az intézetet Soros György és a NED finanszírozta. Vezetője Robert Helvey ezredes, aki ezen a területen Délkelet-Ázsiában szerzett 30 éven át tapasztalatokat. Helvey ezredes volt az, aki 1999 óta szervezi és irányítja az ifjúsági csoportokat a Balkán országaiban és Kelet-Európában.

Helvey 2001. január 29-én elmondotta, hogy akkor kapcsolódott be : stratégiai jellegű erőszakmentes politikai küzdelembe, amikor látnia kelleti hogy katonai módszerekkel nem lehet eltávolítani diktátorokat — például Mianmarban (Burmában), amikor ott szolgált, mint katonai attasé. Ekkor kezdte közelebbről szemügyre venni dr. Gene Sharp békés hadviselési vonatkozó alternatív ajánlásait.

Helvey Rangoonban titokban megszervezte a diákokat, hogy kapcso lódjanak be felkelő csoportok tevékenységébe. Ugyancsak ő képzete ki Hongkongban azokat a pekingi diákokat, akik aztán 1989 júniusában irá nyitották a Tiananmen téri tüntetéseket Most pedig ő a Falun Gong szek ta tanácsadója, amelynek szintén ő tanította meg a polgári ellenállás tech nikáját.

Dr. Sharp 1985-ben publikálta Making Europe Unconquerable: The Potentital Of Civilian-Based Deterrence And Defense (Tegyük Európát meghó díthatatlanná: A polgárok ellenállására alapozott elrettentés és védelem című munkáját, amelyhez George Kennan írt bevezetést. Sharp kifejt hogy a polgári ellenállásra alapozott védelem képes elhárítani a szovjet fe nyegetést, és alkalmas támadások elrettentésére és leküzdésére azáltal hogy kormányozhatatlanná teszi a társadalmat a leendő elnyomók számá 69

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ra, fenntartva a szervezett önigazgatás képességét még különlegesen fenyegető helyzetben is. Állítását az 1961-es algériai függetlenségi harccal és az 1968/69-es csehszlovákiai ellenállással szemlélteti. Kennan bevezetőjé-

ben méltatja a polgári ellenállás és elrettentés lehetőségeit, mert részben alternatívát jelentenek a hagyományos, kizárólag katonai eszközökkel vívott védelemmel szemben. Sharpnak ezt a könyvét azonnal lefordították a NATO-tagországok nyelveire.

Az olasz fordításhoz írott előszóban, 1989-ben, szociológusok és politológusok is polgári ellenállásra szólítanak fel egy esetleges Olaszország el -

len indított szovjet támadással szemben. Itt érdemes utalni rá, hogy a NATO-nak volt egy Gladio nevű titkos hálózata, amelynek az volt a célja, hogy szembeszálljon egy esetleges szovjet megszállással, minden lehetsé-

ges katonai és nem katonai eszközzel.

Edward Atkeson tábornok, az Európában állomásozó amerikai csapatok hírszerző szolgálatának helyettes főnöke 1994-től 1999-ig az Albert Einstein Intézet tanácsadója is volt. Helvey ezredes és kollégái egy sor olyan ifjúsági mozgalmat szerveztek meg — az Otport Szerbiában, a Kmarát Grúziában, a Porát Ukrajnában, valamint a korábbi Szovjetunió utódállamaiban működő hasonló szervezeteket, amelyeknek célja polg ári jellegű eszközökkel elérni mindazt, amit katonai eszközökkel nem sikerült az 1980-as években. Ehhez hasonló polgári engedetlenségi ifjúsági mozgalmak szervezése folyamatban van Afrikában és Dél-Amerikában is.

A Washington Post című lap 2000. december 11-én számol be arról, hogy az Egyesült Államok által finanszírozott konzultánsok döntő szere -

pet játszottak valamennyi Milosevic-ellenes szervezkedésben, ők végezték a közvélemény-kutatást és az ellenállásban részt vevő aktivisták ezreinek a kiképzését. Ok szervezték meg az életbe vágóan fontos, párhuzamosan történő szavazatszámlálást is. Pénzt kaptak 5000 kanna festékre, hogy Milosevic-ellenes graffitit fessenek a falakra Szerbia-szerte, és 2,5 millió öntapadós címkét is finanszíroztak, amelyen az volt olvasható, hogy

„Milosevicnak vége". A „bársonyos forradalom" szerbiai változatának ez lett a felkapott jelszava.

A Milosevic-ellenes erőfeszítésekben közreműködő néhány amerikai tudott a CIA tevékenységéről, de pontosan nem tudták, hogy valóban ez miből áll. A vezető szerepet azonban a külügyminisztériurn és a Nemzetközi Fejlesztés Amerikai Intézete játszotta, mert ez továbbította a pénz -

eszközöket kereskedelmi vállalkozókon és nonprofit csoportokon keresztül a szerb fiatalokhoz. A National Democratic Institute for International Affairs (NDI) (Nemzetközi Ügyek Országos Demokratikus Intézete) a szerb ellenzéki pártokkal működött együtt, míg az International Repub -

lican Institute (a Nemzetközi Köztársasági Intézet) pedig az Otporra 70

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

összpontosított. Az Otpor volt a forradalom ideológiai és szervezeti köz -

pontja. 2000 márciusában az IRI több tucat Otpor -vezetőnek fizette a költségeit, hogy részt vegyenek Budapesten, a Hilton Szállóban megtartott szemináriumon, amelyen az erőszakmentes ellenállás módszereit oktatták A Duna másik partján, a Marriott Hotelben pedig az NDI képzett ki szerb fiatalokat. A szemináriumokon azt tanulták meg az ellenálló diákok, hogy miként kell sztrájkokat szervezni, hogyan kell kommunikálni szimbólu -

mokkal, jelképekkel; miként kell leküzdeni a félelmet, és hogyan kell aláás -

ni egy diktatórikus rendszer tekintélyét. A szemináriumok fő előadója Helvey ezredes volt, akit az „erőszakmentes mozgalom Clausewitz" -ének is neveznek.

(Carl von Clausewitz porosz-német tábornok és hadtudós volt, aki A háborúról írott hadtudományi művében összegezte a napóleoni háborúk tanúságait. A háborút a politika folytatásának tekintette más eszközökkel.) Peter Ackermann, aki a békés eszközökkel végrehajtott államcsíny szakértőjének tekinthető, 2001-ben megjelentette A Force More Powerful: A Century Of Non-Violant Conflict című munkáját, amit közösen írt Jack DuVall-lal. Ebben számol be arról, hogy a NATO-bombázás után —

amely elősegítette a rendszernek, hogy elnyomja az ellenzéket — nyugodtan folyt tovább az Otpor szervezése olyan klubokban, ahol a fiatalok hosz-szabb időt eltölthettek, gyakorlatozhattak, valamint hétvégeken tartott par -

tikon, illetve étkezőtermekben vagy egyszerűen az aktivisták lakásainak a hálószobáiban.

Az Otpor nemcsak azt tette lehetővé a rendkívül szegényes körülmé-

nyek között élő fiataloknak, hogy találkozhassanak, de azt is, hogy alkotó módon kifejezhessék elgondolásaikat. A vezetők tisztában voltak azzal, hogy nem alkalmazhatnak erőt olyan ellenféllel szemben, amely többszö-

rösen felülmúlja erőben és fegyverzetben őket, ezért el akarták kerülni a Tienanmen téri tragédia megismétlését Szerbiában. A Civic Initiatives (Polgári Kezdeményezések) nevű belgrádi csoport vezetője, Miljenko Dereta elmondotta, hogy a New York-i Freedom House-tól kaptak pénzügyi támogatást és így 5000 példányban ki tudták adni Gene Sharp könyvét a Diktatúrától a demokráciáig: a felszabadítás elméleti vázlata (From Dictatorship to Democracy: A Conceptual Framework for Liberation).

Az Otpor magáévá tette Sharp —A politika, mint erőszakmentes cselekvés című

háromkötetes főművének elgondolásait és azt alkotó módon belefoglalta szerb nyelven kiadott kézikönyvébe, amelyet Otpor User Manualnek becéztek. Az aktivisták közvetlen kiképzést is kaptak Robert Helvey ezredestől, Sharp munkatársától a budapesti Hilton Szállóban 2000 márciusában.

Helvey különösen azt hangsúlyozta, milyen fontos a szolgai engedelmességhez szokott emberek magatartásának megváltoztatása a tekintély -

71

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

uralmat gyakorló hatóságokkal szemben. Külön elmagyarázta, hogy mi-ként kell a rendszer tartópilléreit — a rendőrséget és a fegyveres erőket —

befolyásolni és magatartásukat megváltoztatni. Óvta a szerb fiatalok veze -

tőit az erőszakmentes küzdelem beszennyeződésétől vagyis az erőszakos akcióktól, mert ezek elrettentenék a többi fiatalt és a lakosság jelentős ré-

szét attól, hogy csatlakozzanak a mozgalomhoz. Ezen túlmenően a nem -

zetközi közvéleményre is hátrányosan hatna, és ez már csökkenthetné a nekik jutó pénzügyi és politikai támogatást.

Ezen új taktika következtében a szerb ellenzék is hozzájutott ahhoz a nyugati támogatáshoz, amelyhez korábban nem férhetett hozzá. Az Otpor és a többi disszidens csoport rendszeresen kapott pénzügyi támogatást a washingtoni kormánnyal együttműködő Nemzeti Demokrácia Alapít-ványtól, és az Otpor vezetői rendszeresen tárgyaltak Daniel Serwerrel, az amerikai Béke Intézet Balkán Részlegének igazgatójával. A szerb erő-

szakmentes ellenállókat finanszírozta a Nemzetközi Köztársasági Intézet is, valamint az Amerikai Nemzetközi Fejlesztési Ügynökség is.

A szerbiai békés forradalom nyomán a Nemzeti Demokrácia Alapít -

vány, az Albert Einstein Intézet és ezek elágazásai segítettek fiatalokból ál -

ló csoportokat létrehozni az Otpor (Ellenállás) mintájára más kelet-európai országokban is. gy jött létre a Zubr (Bölény) Belorussziában 2001-ben, és mint már említettük, a Kmara (Elég) Grúziában és a Pora (Idő) Ukrajnában. A Milosevic-rendszer bukása óta számos Otpor-tag ta-lálkozott a Zubr-csoporttal. A Zubr honlapján is megtalálható már a Diktatúrától a demokráciáig című könyv. Egy más országban végrehajtott akció-

nak az egyszerű leutánzása azonban még nem jelent biztos sikert. Az Otpor sok energiát fektetett az emberi erőforrásba, különösen a fiatalok-ba. Az az NGO, amely az Otporból alakult ki, jelentősen hozzájárult a Milosevic-rendszer megdöntéséhez azzal, hogy nagy létszámú és esemé-

nyekben dús tiltakozó akciókat tudott szervezni. Az Otpornak már jól ki -

képzett követői vannak Ukrajnában, akik máris bizonyították, hogy haté -

konyan tudják befolyásolni a politikát.

A grúziai „rózsás forradalomtól" eltérően Ukrajnában nem volt orszá -

gos választást ellenőrző civil (NGO) szervezet, amelynek törvényes felhatalmazása lett volna arra, hogy a szavazókörzetekből megkapja a jegyző -

könyvek másolatait, és párhuzamos összesítést készítsen a leadott szavaza-tokról. Ehelyett a Pora megfigyelői éjszakai virrasztást szerveztek. A Pora önkéntesei a választási körzetek bejáratainál éjszakáztak és közveden kö-

zekői ellenőrizték, hogy történt-e valamilyen szabálytalanság. Egyes Pora-aktivisták újságírónak kiadva magukat kikérdezték a választási megbízotta -

kat arról, hogy hányan nem adták még le a szavazataikat és ily módon próbálták kideríteni, hogy sor kerülte szavazatok többszörös leadására.

72

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A grúz Kmarát elsősorban külföldről finanszírozták, a Porát azonban nagyrészt belföldi forrásokból pénzelték. Sok polgár és üzletember kereste fel a Pora helyiségeit különböző adományokkal, pénzzel, felszereléssel és élelemmel. A Független Államok Közössége (FÁK) országaiban egyre több vezető tesz lépéseket az erőszakmentes kormánybuktatás megelőzé-

sére. Alexander Lukasenko belorusz elnök máris felmérte, hogy hol találhatóak a „narancsközpontok" és elrendelte a felszámolásukat Kirgíziában is külföldről pénzelt ügynököknek nevezik a rendszer bírálóit, akiknek a célja az adott ország belső viszonyainak aláásása.

E hatalomátvételi technikát legutóbb 2005 márciusában a közép -ázsiai Kirgizisztánban alkalmazták. Biskekben az ellenzéki tüntetők megroha -

mozták a kormány épületét 2005. március 24-én. A városközpontba tartó tüntetőket Akajev elnök hívei megpróbálták feltartóztatni. Segítették őket a rohamrendőrök is, de a tiltakozók megfutamították őket. Amikor a tün -

tetők behatoltak a kirgiz kormány főépületébe, a tömeg első rohamát még visszaverte a biztonsági személyzet. A második azonban már eredmé -

nyesnek bizonyult, és az ellenzékiek két minisztert is foglyul ejtettek. A CNN és más nemzetközi tájékoztatási intézmény szerint a kormány épü-

letét elfoglaló ellenzéki tüntetők a foglyul ejtett védelmi és nemzetbizton -

sági miniszterrel aláíratták lemondásukat. Az ellenzékiek egyik vezetője Bakijev, korábbi miniszterelnök új választások kiírását ígérte. Az ellenzék másik vezetője: Rosa Ottumbajeva a kormányépületbe érkezett, hogy se -

gítsen Bakijevnek. Aszkar Akajev Kazahsztánon keresztül Moszkvába tá-

vozott. A kirgiz Legfelsőbb Bíróság egyhangú döntéssel érvénytelenítette a parlamenti választások eredményeit. Oszmonov, a Legfelsőbb Bíróság el -

nöke közölte, hogy a februári, márciusi választások előtti törvényhozó testületet ismeri el törvényesnek. Az ellenzék felszólította a hadsereget és a rendőrséget, hogy találjanak békés megoldást a belpolitikai válságra.

Az előző összetételű kirgiz parlament is összeült és megvitatta a kiala -

kult helyzetet. Az Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezet, az EBESZ Biskekben tartózkodó különmegbízottja hangsúlyozta, hogy az EBESZ kész segítséget nyújtani a helyzet rendezéséhez. Felajánlotta segít-ségét Ukrajna is. Az Orosz Védelmi Minisztérium utasította Kirgizisztánban tartózkodó alakulatait, hogy ne avatkozzanak be az egykori szovjet tagköztársaság belügyeibe. Kirgizisztán az az ország, ahol közvetlenül van jelen a volt főhatalom és az új főhatalom: a Global Empire katonai ereje.

Biskek közelében 500 orosz katona és 20 vadászrepülőgép állomásozik.

Az Egyesült Államok is fenntart a kirgiz fővárosban egy légi támaszpon -

tot, amely az Afganisztánban harcoló amerikai erők ellátását biztosítja.

Az amerikai Associated Press tudósítója helyszíni jelentése szerint az Egyesült Államok által támogatott lapokat tartottak a kezükben az Asca r 73

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Akajev elleni tüntetők. Az ellenzéki újságok az Egyesült Államok Kül-

ügyminisztériuma keretében működő Demokrácia, Emberi Jogok és Munka Hivatalának támogatásával készültek. Ez a sajtó 2003 novembere óta működött a New York-i Freedom House programja keretében és több mint egymillió dollár amerikai kormánytámogatást is kapott. Ezek az ellenzéki sajtótermékek jelentősen hozzájárultak az Akajev elleni elégedet -

lenség növekedéséhez és végül elvezettek a kormány erőszakos eltávolítá-

sához. Akajev az ellenzékkel folytatott vitájában a Nyugat szemére vetette, hogy nagyarányú anyagi támogatást nyújt az ellenzéknek. 1991 óta Kirgizisztán 800 millió dollár amerikai segélyt kapott és a demokrácia elő-

segítésére egyedül 2004-ben 13,3 millió dollárt Ennek az összegnek a jelentős részét a Nemzeti Demokratikus Intézet és a Nemzetközi Köztársasági Intézet kapta. A biskeki amerikai nagykövetség rámutatott, hogy Akajev-pártiak ugyanúgy részesülhettek támogatásban, mint az ellenzék.

Megfigyelők azonban rámutattak, hogy a Nyugat által támogatott demokráciacsoportok fontos szerepet játszottak annak a légkörnek a megterem -

tésében, amely végül is elvezetett a belpolitikai helyzet kiéleződéséhez.

Rosa Ottumbajeva, aki korábban országa washingtoni, illetve londoni nagykövete volt és jelenleg országa ügyvezető külügyminisztere, kijelentet -

te: ,A Nyugat és az Egyesült Államok szponzorálták a fejlődés demokratikus útját és támogatták demokratikus céljainkat."

Talán elég ennyi is annak a következtetésnek a levonásához, hog y Kirgíziában is jelentős szerepet játszott a nyugati, elsősorban amerikai pénz -

ügyi támogatás az ellenzék tevékenységében és lehetővé tette annak a hatalomátvételi technika alkalmazását, amely legutóbb Grúziában és Uk -

rajnában is sikeresnek bizonyult.

A legújabb célpont: Oroszország

Moszkvában az a közkeletű nézet, hogy Ukrajnában és Grúziában lényegében a CIA által szervezett államcsínyre került sor. Oroszországból kevés politikus és liberális gondolkodású diák utazott Kijevbe, hogy részt vegyen az ottani megmozdulásokban. Egyre többen teszik fel a kérdést, hogy a demokrácia terjesztésének ez a hulláma eléri-e Oroszországot is.

A moszkvai Free Thought — XXI című újság szerkesztője: Vlagyiszlav Ino-zemtsev szerint a belgrádi, tbiliszi és kijevi események bizonyítják, hogy akik a Kreml-hivatalban még mindig Nagy-Oroszországban gondolkod-nak, számíthatnak egy nagyarányú felfordulásra Oroszországban.

Egy ilyen belső változás már folyamatban van. Orosz nyugdíjasok és háborús veteránok ezrei tüntettek országszerte amiatt, hogy az állam megrövidítette őket, amikor a közelmúltban átalakította támogatási politikáját.

Vlagyimir Putyin elnök öt évvel ezelőtti hatalomra kerülése óta ez volt a 74

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

legnagyobb méretű kormányellenes megmozdulás. Egyes szakértők szerint a Kremlnek fel kell vennie a párbeszédet a társadalommal, mert az elégedetlenség olyan méretűvé dagadhat, hogy ellenőrizhetetlenné válik. A globális közösség nem fog félreállni, és számolni kell inkább egy Jugoszlá-

viához hasonló társadalmi válsággal, azaz súlyosabbal, mint ami Ukrajná-

ban zajlott le.

2005. február 24-én Moszkvában a Jabloko (Alma) és Idushchie Bez Putyina (Putyin nélküli idők) nevű ifjúsági mozgalmak bejelentet-ték, hogy létrehozzák a demokratikus ifjúsági ellenzéket A két mozga lom vezetői sajtótájékoztatón azt közölték, hogy a szerb Otporhoz és az ukrán Porához hasonló diáktüntetésekre kerülhet sor. A Jabloko ifjúsági szár-nyának vezetője, Ilja Jasin kijelentette:

„MA tekintélyuralmi politikai rendszer van hatalmon Oroszországban. A. demokratikus mozgalom szervezetlen és demoralizált-Ezért a diáktiltakozási mozgalom létrehozása különleges fontossággal bír. Vállaljuk a Putyin-rendszer elleni polgári ellenállás frontvonalának képviseletét. A. liberális demokrácia, a polgári jogok és szabadságjogok értékeit képviseljük Módszerünk az utcai tiltakozás, amelynek célja az emberek közösségi tudatának befolyásolása."

„Meg akarjuk tanítani őket, hogyan védjék meg szabadságjogaikat" — tette hozzá az Idushchie Bez Putyina részéről Roman Dobrokhotov. Az emlí-

tett sajtóértekezleten a következő szövegű nyilatkozatot tették közzé az együttműködésről:

"A Jabloko és az Idushchie Bez Putyina fiataljai bejelentik, hogy kö-

zös erőfeszítéssel létrehozzák a demokratikus ifjúsági ellenzéket a Putyin -

rendszer ellen és a polgári ellenállást a tekintélyuralmi politikai rendszer -

rel szemben, amely ma Oroszországban hatalmon van. A hatóságok folytatják az értelmetlen és véres háborút Csecsenföldön. Ezzel táplálják az etnikai gyűlölködést. Korrumpálják az orosz hadsereget A hatóságok lerombolják a szabad közoktatási rendszert. A diákokat barakkokba kényszerítik. Megvonják a veteránoktól és a nyugdíjasoktól juttatásaikat A hatóságok korlátozzak a polgári társadalom intézményeit Megbénítják az ellenzéki pártokat és megtagadják a néptől a választás lehetőségét.

Sárba tapossák a szólásszabadságot A hatóságok növelték a rendőri gu-mibotok jelenlétét. Biztonsági erőkkel figyeltetik a hivatalban levőket.

Politikailag motivált bűnügyeket koholnak Vlagyimir Putyin rendszerét hatalmas apparátus, olaj-és televíziómonopólium, állami propagandisták, valamint rendőröklök százezrei szolgálják Eljött az idő azt mondani, hogy elég! Készek vagyunk feláldozni társadalmi helyzetünket, harcolni kívánunk a szabadságunkért és szembeszállni az utcákon Putyin tekin -

télyuralmi rendszerével és korrupt hivatalnokainak hatalmával. Bejelent -

75

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

jük polgári engedetlenség szervezésére vonatkozó terveinket és nyomást gyakorolunk a hatóságokra, hogy kezdjenek széles körű társadalmi párbeszédet Oroszország jövőjéről és felhasználunk minden törvényes eszközt az Orosz Föderáció jelenlegi rendszerének megváltoztatására. Nem félünk a hatóságokkal való szembenállástól. Apáinktól kaptuk a jogot, hogy hangot adjunk nézeteinknek és nagyon nehéz lesz elhallgattatni bennünket."

Patrick J. Buchanan, Nixon elnök beszédírója és többszörös elnökjelöltségre pályázó a demokrácia terjesztésének most részletezett módszeré-

vel kapcsolatban felvetette: vajon nem használ-e az Egyesült Államok hidegháborús taktikát egy hidegháború utáni korszakban? Vajon nem avat -

kozik-e be az Egyesült Államok Ukrajna belügyeibe, amikor olyan módszereket használ amelyeket magával szemben felháborítónak és bűnösnek tekintene. Buchanan tehát egyszerűen azt kérdezi, hogy a demokrácia globális elterjesztésével kapcsolatosan nem tekinthetőek-e képmutatónak az amerikaiak. Az amerikai politikus felsorolja, h ogy a Nemzeti Demokrácia Alapítvány, a USAid, a Freedom House, a Carnegie Alapítvány a Nemzetközi Békéért, valamint a Soros György nevével fémjelzett Nyílt Társa -

dalom Intézet nagy összegeket pumpált az ukrajnai küldetésekbe és szá-

mos ügynököt küldött Kijevbe, hogy megbuktassa a Kucsma-kormányzat által támogatott Viktor Janukovicsot, és hatalomra segítse Viktor Juscsenkót. Mindezt állítólag az objektív és pártatlan Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezet segítségével.

Egy másik újságíró, Jonathan Steele, a Guardian hasábjain megállapí-

totta: „Juscsenko megkapta a Nyugat fejbólintását és ömlött a pénz az őt támogató csoportokhoz a Pora ifjúsági szervezettől a különböző ellenzéki internetes honlapokig. Még provokálóbb módon az amerikai és a nyugati nagykövetségek pénzelték a szavazás utáni azonnali közvélemény-kutatásokat (az ún. exit pollokat)."

Ezek az exit poll-felmérések azt mutatták, hogy Juscsenko 11%-kal vezet. Ez demoralizálta az ellenzéket és a legtöbb ukránt meggyőzte arról, hogy Juscsenko az ország következő elnöke. Visszatérve Buchanan

„Anti ar.com" című, 2004. december 6-án megjelent írásához, az párhuzamot von Juscsenko és John Kerry között. Janukovics nagyarányú többséget kapott Kelet-Ukrajnában, és ez ellensúlyozta Juscsenko nyugat-ukrajnai eredményeit, s így lényegében 3 százalékkal Janukovics győzött.

Ekkor tüntetők ezrei lepték el az utcákat, és csalást kiáltoztak. Követelték, hogy Juscsenko legyen az elnök. Ezt követően polgári engedetlenség kezdődött, amelyet erőteljesen támogatott a Nyugat és a tüntető tömegek megfélemlítették a parlamentet és Kucsma elnököt A bíróság sem tehetett mást, érvénytelennek nyilvánította a választást 76

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Hatalmas tüntetések voltak Kijevben Viktor Janukovics miniszter el-nök mellett is, de ezekről a nyugati tévék nem számoltak be. Janukovics támogatóit lekicsinylően „buszokkal beszállított" embereknek titulálták. A Juscsenkót támogató tüntetőknek viszont lézerfények, plazmaképemyők, csúcstechnológiájú hangosító berendezések, rockkoncertek, sátortáborok és hatalmas mennyiségű narancsszínű ruházat állt a rendelkezésére. Szinte komikus őket spontán tüntetőknek minősíteni.

John Laughland, ugyancsak a Guardian hasábjain megállapította, hogy a Juscsenko mellett tüntetőket ugyanolyan mesterségesen előállított

„műtüntetőknek" lehet nevezni, mint ahogyan ilyen műháború volt az Egyesült Államok és Albánia között Dustin Hoffmann és Robert De Niro: Weg the Dog — Amikor a farok csóválja című filmjében. Laughland szerint a Pora Washington által létrehozott és pénzelt szervezet hasonló az Otporhoz és a Kmarához, amelyeket Szerbiában és Grúziában használtak az ott hivatalban lévő politikai vezetés lecserélésére egy Amerika szájíze szerinti másikra. A Porának jelképe a lovaglócsizma, amin t éppen eltapos egy bogarat.

„Ha az Egyesült Államok azért avatkozik be Ukrajnában, hogy a választást olyan elnök javára billentse el, aki a NATO irányába hajlik Moszkvá-

val szemben, akkor a tűzzel játszunk."

- állapítja meg Jonathan Steele, hozzátéve:

„Ukrajna nemcsak földrajzilag és kulturálisan megosztott, amely jó recept a felosztásra, vagy egy polgárháborúra — de fontos szomszédja Oroszországnak is. Ukrajna geostratégiai kérdéssé vált, de nem Moszkva, hanem az Egyesült Államok miatt, amely elutasí tja, hogy szakítson azzal a hidegháborús politikával, amelynek célja Moszkva bekerítése volt. Arra tö-

rekszik hogy a maga oldalára állítsa a korábbi szovjet tagköztársaságokat."

Buchanan megállapítja, hogy Földünkön a legkritikusabb viszony a világ másik nagy atomhatalmához, Oroszországhoz fűződik. Ez a nemzet küsz -

ködik a népességfogyással, a birodalmi státus elvesztésével, országa terüle-tének feldarabolásával és a terror megfékezésével. Ez a viszony sokkal fontosabb Amerika számára, mint az, hogy kik kormányoznak Kijevben.

A posztmodern államcsínynek az a tökéletesített technikája, amelyet sike -

resen alkalmaztak Szerbiában és Grúziában, és sikertelenül Belorussziá-

ban, abból a célból, hogy amerikai vazallusok kerüljenek hatalomra Orosz -

ország szomszédságában, veszélyes és arrogáns politikának minősíthető.

77

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Buchanan sürgette, hogy az amerikai törvényhozás vizsgálja ki a NED

(National Endowment for Democracy - Nemzeti Demokrácia Alapítvány) és a többi hasonló szervezet tevékenységét Ukrajnában, ahol titkos pénzeket használtak a választások kimenetelének biztosítására.

A Global Empire hatalma ingatag

A globális pénzügyi főhatalom hegemóniája alatt álló Egyesült Államok több trillió (számításunkban egytrillió-ezermilliárd) dollárt is meghaladó külföldi adósságának 40%-a tekintetében fizetésképtelenné vált. Erről a rendkívül fontos hírről azonban csak a The Economist című lap számolt be. Más szavakkal kifejezve ez azt jelenti, hogy az Egyesült Államok szél -

hámos játékot űz a saját maga által előá llított dollárral. Ez a 100%-osan fedezetlen papír, illetve elektronikus pénz annak köszönheti még mindig meglevő világpénz státusát, hogy bíznak benne, illetve az Egyesült Álla -

mok rá tudja kényszeríteni ezt a pénzt a világ többi részére. Ugyanakkor az Egyesült Államok pénztelen adósnak bizonyult, mert nem fizette vissza ezt a pénzt adósainak, noha nagy összegű hiteleket vett fel tőlük. Nézzük meg, hogy milyen veszteség érheti a hitelezőket, ha nem kapják meg Amerikától pénzüket. A dollár szándékos politikai és gazdasági döntések kö-

vetkeztében vesztette el értékének 40%-át, és csökkent az euróval szembeni átváltási aránya 133 centről 80 centre az elmúlt három évben. A dollár hanyatlása természetesen kihat a japán jenre, a kínai jüanra és más valu -

tákra is. Számítani lehet arra, hogy együttesen zuhan a mélypontra árfo-lyamuk.

Kétségtelen, hogy a dollár hanyatlásával reálértékben a külföldiek kevesebbet fizetnek saját adósságszolgálatuk fejében. Ezt azonban csak ak -

kor tudják teljesíteni, ha olyan valutákban tudják növelni jövedelmüket, amelyeknek a dollárhoz viszonyított átszámítási aránya viszont megnöve -

kedett. A külföldiek tehát ugyanabban a leértékelt dollárban jutnak jövede -

lemhez és egyenlítik ki adósságszolgálati kötelezettségeiket.

Kína és más kelet-ázsiai országok dollárban kereskednek. Ehhez a valutához kapcsolták saját pénzüket. Dollártartalékuk reálértékének jelentős részét máris elveszítették. Számolni kell azzal, hogy a dollárban lévő pénz -

ügyi eszközeik többi részét is elveszítik Az Egyesült Államok nemzeti össztermékének több mint az egyharmadára rúgó összeggel tartozik a vi-lág többi részének. Ez a tény önmagában is megfizethetetlenné teszi ezt az adósságot, még akkor is, ha Washington meg akarná fizetni. De egyre több tény utal arra, hogy nem akarja.

Amerika belső — hitelkártyákban fekvő — adóssága megközelítette a nemzeti össztermék 100%-át. A washingtoni kormányzat adóssága meghaladta a 7,5 trillió dollárt, és ebből egytrillió az elmúlt három évtizedben 78

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

halmozódott fel, a legutolsó kéttrillió pedig az elmúlt nyolc évben. Az utolsó egytrillió pedig az elmúlt két évben. Mindez az amerikai költségve -

tésnek 300 milliárd dollár évi kamatterhet jelent. A washingtoni törvényhozás nemrég emelte fel az eladósodási határt 8,2 trillióra. (Egytrillió, min t már utaltunk rá, ezermilliárd dollárral egyenlő.) Ez láthatóvá téve azt jelen -

ti, hogy ha ezerdolláros bankjegyeket használnánk, akkor 160 kilométer magas dollártornyot kellene összerakni. Ennek az összegnek a felét kül -

földiek birtokolják. Amerika eladósodottsága — beleértve a magánháztartá-

sok kreditkártyában, ingatlanjelzálogban meglévő tartozásait is — eléri a tíz-trillió dollárt. Ehhez még hozzá kell számolni a korporációs és financiális intézmények adósságát, az opciókat, a derivátumokat és az e hhez hasonlókat, valamint a tagállamok és a helyi kormányzati szervek adósságát. így egybeszámolva az adósság mértéke 37 trillió dollár. Ez csaknem a négy-szerese az Egyesült Államok egész nemzeti össztermékének. Ennek az adósságnak csak egy részét lehet belülről megfelelően menedzselni.

Az Egyesült Államok azonban nemcsak kimerült, pénzügyileg lecsú-

szott ország, de egyben a világ legprivilegizáltabb nemzete is, mivel övé annak a pénznek a kibocsátási monopóliuma, amely még mindig a világ első számú tartalékvalutája. A dollár létrehozása Washingtonnak csak any-nyiba kerül, amennyit a papír és a festék áráért fizetnie kell illetve a számí -

tógépei működtetéséért. A világpénz kibocsátásának monopóliumán túl -

menően az Egyesült Államok óriási dollármennyiség kibocsátásával exportálhatja az inflációt. Így jött létre az a helyzet, hogy a világszerte forga -

lomban lévő dollár mennyisége háromszor akkora, mint amennyi magá -

ban az Egyesült Államokban forgalomban van. Amerika tehát az egyetlen olyan ország amelynek a külső adóssága főleg olyan valutatartozásból áll, amely valuta az ő saját belső pénze, és ezért tetszés szerinti mennyiséget kreálhat belőle. A többi országnak ugyanezt a dollárt árukkal és szolgálta -

tásokkal kell megvásárolnia. Az Egyesült Államok — például Kínának — és a többi adósának lényegében olyan dollárral fizet, amelynek nincs valósá -

gos értéke, azon túl, amennyit a belé fektetett papír és festék ér. Kína tehát gyakorlatilag értéktelen papírért átadja Amerikának a sok milliárdot érő

termékeit, amelyeket aztán az amerikaiak fogyasztanak el. Amikor Kína megkapja árui fejében értéktelen papírdollárban a vételárat, akkor ezekkel a milliárdokkal megint csak Amerikához fordul és megvásárolja annak államkötvényeit, kincstárjegyeit, amelyek még értéktelenebbek, mint a papírdollár. A különbség annyi, hogy ezek után az állami adóslevelek után némi kamatjövedelmet kap. Ezeket a hitelleveleket, államkötvényeket, kincstár -

jegyeket azonban Kína (és a többi hasonló helyzetű ország) soha nem lesz képes készpénzre átváltani és akár egy részét is eladni. Ugyanakkor tény, 79

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

hogy ezek az amerikai értékpapírok a dollár hanyatlása következtében máris rengeteget veszítettek értékükből.

Amerika hatalma lényegében két tartópilléren nyugszik. Ezek a világ -

pénzkibocsátási monopólium (a papírdolláron) és a Pentagonnal szimbolizálható fegyveres ereje. Mindkettő támogatja egymást és mindkettő sebezhetősége gyöngíti is a másikat. Afganisztán és Irak óta megnövekedett a bizalom a Pentagon iránt Ez viszont némiképp megerősítette a dollárt is, amely viszont kulcsszerepet játszik a Pentagon külföldi akcióinak finan -

szírozásában.

Amerika azonban más ügyes fogásokat is alkalmaz. El tudta érni, hogy kilenc százalék hozamot kapjon külföldi gazdasági és pénzügyi befektetéseiért, miközben a külföldiek csak három százalék hozamhoz juthatnak az amerikai befektetéseikért, és mindössze egy százalék reálkamathoz a kincstári kötvényekért. Noha az amerikai külföldi befektetések elérik azt a szintet, amit az Egyesült Államok fektetett be külföldön, ennek ellenére az Egyesült Államok nettó hat százalékkal több hozamhoz tud jutni. Eh -

hez járul még az is, hogy Amerika szép jövedelmet húz a nagyrészt szegény, eladósodott országok adósságszolgálatából. Az Egyesült Államok profitja ebben a vonatkozásban eléri az ötven százalékot és más külföldi érdekeltségeiből még további jövedelemhez jut, amellyel eléri a száz száza -

lékot. Ez segíti Amerikát ahhoz, hogy kárpótolja magát a hazai elmaradt profitokért, továbbá azért, hogy 1972 óta nem növekedett kellően gazdaságának belső termelékenysége.

A Clinton elnöksége alatt sokat emlegetett termelékenységnövekedés az információs technológiára és a komputerekre korlátozódott. De még ez a fellendülés is elakadt, amikor az elektronikai buborék kipukkadt. A szolgáltató szektor alkalmazottai egyre keményebben dolgoztak, könyvelési trükkökkel pedig nagy profitokat és termelékenységnövekedést mutattak ki. Ez olyan csődök sorozatához vezetett, mint amilyen az Enron eseté -

ben is bekövetkezett. Az Egyesült Államok több trillió dolláros adósságot halmozott fel, amelyről pontos számokat nem hoznak nyilvánosságra, de amelyről bizonyosan állíthatjuk, hogy a világ legnagyobb adósságtömege.

Alan Greenspan, a Federal Reserve elnöke szerint ez a helyzet részben azért állt elő, mert az amerikaiak leggazdagabb 20% -a, vagyis azok, akik képesek lennének a megtakarításokra, mindössze jövedelmük 2%-át takarítják meg. Ezt a megtakarítást azonban háromszorosan túlszárnyalja a kormányzat költekezése, amely meghaladja a 6%-ot. Ez az átlagos megtakarítási arányt 0,2%-ra csökkenti. Az évi 400 milliárd dollár költségvetési hiány több mint a nemzeti össztermék 3%-a. Valójában ez a költségvetési hiány még 200 millió dollárral meg is növelendő, mivel ezt a szövetségi költségvetés kölcsönveszi a Federal Social Security rendszer, azaz az állami 80

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kötelező társadalombiztosítás jelenlegi többletéből. Ma már nagyon sok szó esik arról, hogy a social security rendszer, amelyet a New Deal kereté-

ben Franklin Delano Roosevelt elnök hozott létre, hamarosan csődbe jut, mivel várható a baby-boom generáció népes rétegének nyugdíjba menete-le és az ő nyugdíjuk kifizetésére már nem lesz elég pénz a rendszerben.

Ezért lett az egyik legfontosabb belpolitikai kérdés és a jelenlegi eln ök egyik fő törekvése a társadalombiztosítási alap privatizálása. Ez azt jelenti, hogy az embereket arra kényszerítenek, hogy nyugdíjukra az egyre bizony-talanabbá váló pénzpiacon és befektetési piacon helyezzék el megtakarítá -

saikat.

Ez a pénzügyi helyzet kényszerítette arra az Egyesült Államokat, hogy felhasználja mások megtakarításait. Számos szegény ország központi bankja tartalékát a világvalutának számító dollárban tartja, azaz Washing -

ton kezeiben. A magánberuházók dollárral fizetnek és vásárolnak a Wall Streeten értékpapírokat, bízva abban, hogy pénzüket a világ legbiztonsá -

gosabb helyén fektetik be. Az Egyesült Államokba érkezik évente százmilliárd dollár Európa központi bankjaiból, több mint százmilliárd Kínából és 140 milliárd Japánból. További tízmilliárdok érkeznek számos kisebb országból, beleértve a harmadik világ szegény államait is. Az Egyesült Ál -

lamok maga is nyomást gyakorol rájuk, hogy megtakarításaikat Ameriká -

ban helyezzék el adósságaik után fizetendő törlesztések és kamatok for -

májában.

Az egyik dollárbehajtó a Nemzetközi Valutaalap, amely a legkülönfé -

lébb módszerekkel kényszeríti ezeket az országokat adósságszolgálati ter -

heik tovább fizetésére, noha felvett kölcsöneiket már sokszorosan visszafizették. Adósságaiktól csupán azért nem szabadultak meg, mert a köl-csönfelvétel idején még 5-6%-os kamatlábat 1979-ben a City of London, majd pedig a Federal Reserve is 1979 októberében 20%-ra emelte. Ezért a kamatok fizetésére további kölcsönöket kellett most már magasabb kama -

tokkal felvenniük, hogy adósságszolgálati terheiket fizetni tudják. Ily mó -

don ezek az adósságok megháromszorozódtak. A játék neve privatizáció, az adósságot ugyanis társadalmasították, miután azt nagyrészt magánválla -

latok — többek között az economic hit manek — segítségével létrehozták.

Csak az államnak van elég hatalma ahhoz, hogy kifacsarja az adósságszolgálat fizetéséhez szükséges összegeket a középosztályhoz tartozókból, és azokat adósságszolgálat formájában átszivattyúzza az Egyesült Államokba.

Csak Argentína és Oroszország volt elég erős ahhoz, hogy moratóriumot tudjon kiharcolni magának adósságszolgálati kötelezettségei teljesíté -

sére, de mindkét ország csak azután, hogy a Gobal Empire által rájuk kényszerített pénzpolitika valóságos pusztítást végzett gazdaságukban és társadalmukban.

81

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Argentínának sikerült történelme talán legmélyebb válságából talpra állnia. A Nemzetközi Valutaalap adósságspiráljába került ország megta -

gadta az IMF által rákényszerített feltételek teljesítését. Argentína ela dóso-dása az első olajárrobbantás (nem magától bekövedkezett robbanásról volt szó) után az 1974 utáni években kezdődött. Tíz év alatt a pénzügyi rend -

szer a külföldi pénzintézetek függvényévé vált. Az 1980-as években a valutaalap ismét nagymértékben megemelte kamatait, illetve csak változó kamatra adott hitelt. Argentína hiába fizetett többet és többet adósság -

szolgálatiként, a felvett hitelek összege egyre csak növekedett, és 2001 vé-

gére elérte a kamatokkal számított 141 milliárd dollárt. Argentína ekkor fizetésképtelenné vált. Emberek milliói lettek munkanélküliek. A bankszámlákat befagyasztották, és súlyos politikai válságba került az ország.

Ami rendkívülinek számított, az az, hogy Argentína nem volt hajlandó teljesíteni a Nemzetközi Valutaalap által javasolt megszorító intézkedé-

sek bevezetését és az argentin kormány megtagadta a hitelek visszafizeté -

sét Ehelyett állami beruházásokkal és argentin vállalatok segítségével munkahelyeket teremtett, vagyis a híres Lautenbach-terv elgondolásait kísérelte meg alkalmazni úgy, hogy a belföldi fogyasztást élénkítve törekedett kilábalni a válságból. A Nestor Kirchner vezette kormány 2004 vé-

gén végleges javaslatot tett a hatalmas államadósság leírására, pontosabban az adósság elengedésére. Ez a lépése óriási ellenkezést váltott ki a hitelezők körében, ugyanis az argentin kormány hosszas alkudozások után csak a befektetések 40%-át hajlandó kifizetni. Az Argentína által kibocsátott és vissza nem fizetett államkötvények értéke 81 milliárd dollár. Ezt az adós-ságtömeget növeli az a 21 milliárd dollár, amely ki nem fizetett kamatok -

ból halmozódott fel. A bírálók rámutatnak, hogy a számlát végső soron azok a hitelezők — köztük kisbefektetők — fizetik meg, akik az évi 9%-ot hozó, és az állam által garantált kötvényeket megvásárolták. E hitelezők csaknem fele argentin állampolgár, a külföldiek pedig olaszok, svájciak, németek és amerikaiak. Az államkötvény-tulajdonosoknak kell eldönteni-

ük, hogy elfogadják-e a felajánlott csekély, de biztos rendezést, vagy várnak 2045-ig, amikor teljes egészében visszakapják pénzüket. Harmadik lehetőségként egy hosszas pereskedés is számításba jöhet.

Egyelőre nem lehet tudni, hogy a Global Empire legfelsőbb vezetői eldöntötték-e már a dollárrendszer lecserélését, és ezért hagyják tovább zuhanni a dollárt, vagy pedig a már eddig bevált technikákkal megerősítik

— például a Federal Reserve kamatemelésével és így meghosszabbítják a jelenlegi pénzrendszer életét. Egyre több ország megkezdte már valutatartalékainak részleges átállítását dollárról euróra, amely egyre inkább tartalékvalutává alakul át. 2005. február elején az Orosz Központi Bank bejelen -

tette, hogy a rubel átváltási arányát fokozottabb mértékben igazítják az eu -

82

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

róhoz és a dollár szerepét csökkentik. Ez azt jelenti, hogy egy kettős valutakosár lép a dollár helyébe. Ebben egyelőre az amerikai dollár dominál, mert a kosár 90%-a amerikai valutából és 10%-a euróból tevődik össze.

Ez megerősíti azt a 2004-ben végrehajtott lépést, hogy az orosz valutát többé nem kapcsolják ténylegesen a dollárhoz. Ebben az amerikai pénz világszintű meggyengülésén túlmenően az is szerepet játszott, hogy Oroszországnak a megemelkedett kőolajárakból jelentős többletjövedelme keletkezett. Ez a többlet lehetővé tette, hogy a m indennapi devizaügy-leteknél fokozottabb mértékben használják az eurót. A rubel elszakadása a dollártól valójában nem gyengíti, hanem erősíti az orosz pénzt.

Argentína és Oroszország legutóbbi lépéseinek ismertetésével azt kí-

vántuk alátámasztani, hogy megingott a bizalom a világgazdaságot irányító pénzügyi rendszer első számú valutája, a dollár iránt. Mivel a hanyatló dol -

lár akadályozza ennek a világpénznek a beáramlását az Egyesült Államok -

ba, Alan Greenspan, a FED elnöke rákényszerült a kamatlábak emelésé-

re, hogy fenntartsa a dollár vonzerejét Erre a vonzerőre egyre nagyobb szükség van, ha fedezni kívánják az évről évre növekvő kereskedelmi deficitet A kamatlábak felemelésének azonban egyik következménye lehet, hogy összeomlik az ingatlanüzletág, amely az alacsony kamatozású jelzá-

loghiteleken alapszik. Az amerikaiak többsége a házakban tartja a megta -

karításait Az erre alapozott képzeletbeli gazdagság képezte a túlfogyasztás alapját, amely majdnem olyan nagy, mint az egész nemzeti össztermék. Ha a házak árai összeomlanak a megnövekvő kamatlábak következtében, ez nemcsak a házingatlanok árát fogja csökkenteni, de dominóhatást előidéz -

ve megakadályozhatja az úgynevezett második és harmadik jelzáloghitelek törlesztési részleteinek fizetését is. Mindez hatással van a hitelkártyák ré-

vén történt eladósodásra, vagyis az általános fogyasztásra. Ez pedig korlá -

tozhatja a forgalomból élő cégek profitját, beruházásait és valamennyi gazdasági szereplő eladósodását növelheti. Az egész amerikai gazdaság mély recesszióba süllyedhet. További következményként számításba kell venni a részvényárak jelentős csökkenését. Mindez együttes hatásában még inkább megnehezíti az adósságszolgálati terhek viselését.

Az alacsonyabb amerikai beruházás csökkenti az ipari termelékenysé-

get és ezen keresztül a versenyképességet is. Mindezt pedig már nem lehet kompenzálni a dollár további leértékelésével és az amerikai export még ol -

csóbbá tételével. Ezek a módszerek eddig hatásosak voltak, de ezeknek is megvan a határuk. Az infláció rubelben, pesóban, dollárban ténylegesen deflációt eredményezett. (A defláció a pénzmennyiség csökkentését jelenti a pénz vásárlóerejének növelése céljából. Ilyen értelemben az infláció ellentétének fogható fel.) Az Egyesült Államok, kihasználva világpénzkibocsátási monopóliumát, beindította a bankóprést és megfelelő mennyi -

83

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ségű dollárt bocsátott ki, hogy a lehető legalacsonyabb áron felvásárolhassa Oroszország és a többi hasonló helyzetű ország erőforrásait. Ezeknek az államoknak aztán a gazdaságát ténylegesen az amerikai pénz működte-tette, még akkor is, ha ezt követően az adott országok a saját kibocsátású pénzükbe öltöztették fel az amerikai valutát.

[Magyarország esetében ez például azt jelenti, hogy már régóta külföldi kibocsátású pénz, illetve pénzek látják el a gazdasági közvetítőközeg sze -

repét. A Nemzeti Bank által kibocsátott forint valójában ennek a külföldi pénznek (pénzeknek) csak a ruházata. Magyarországnak azóta nincs saját pénze, amióta kizárólag hitelpénzzel működik a magyar gazdaság. Vagyis a Magyarországra érkező dollár, euró, jen, font stb. a közveden forgalomban még forint elnevezéssel vesz részt. De ez a forint nem valódi magyar pénz, hanem csupán a külföldről érkező hitelpénz magyar denominációja.

Az igazi magyar pénz az lenne, amit a magyar állam átruházott hatáskö-

rében a Magyar Nemzeti Bank nem ide érkezett hitelek denominálására bocsátana ki, hanem a magyar gazdaság és a magyar állam pénzügyi szük -

ségleteinek a fedezésére. Az ilyen pénz után a magyar államnak n em kellene kamatot fizetnie és ez a valódi magyar forint el tudná látni a magyar belföldi szükségletekre termelő gazdaság pénzügyi közvetítőjének a szerepét.

Az exportra termelő magyarországi gazdaság valójában az ide érkezett óriás mértékű hitelpénzek adósságszolgálatához szükséges valutát termeli ki. A nem magyar szükségletekre termelő gazdaság már nem magyar, csak magyarországi. Az exportgazdaság legfőbb funkciója a magyar nemzetgazdaság egészére nehezedő hitelek és kölcsönök adósságszolgálati terheinek kitermelése. A Magyar Nemzeti Bank természetesen kibocsáthatna igazi magyar forintot is, amely nemcsak külföldi valuták magyarországi ru -

házata, de ezt a Magyar Nemzeti Bank már több mint 10 év óta nem teszi és a magyar szuverenitást megtestesítő Országgyűlés és kormány ez ellen nem tesz semmit. Ez is mutatja, hogy a pénzügyi rendszer szuverén államként működik az államban, és a pénzgazdaságot kormányzó Magyar Nemzeti Bank teljesen egyenjogú a pénzügyek terén a demokratikus legitimációval bíró és az állampolgároknak politikai felelősséggel tartozó Or -

szággyűléssel és kormánnyal. Ilyen demokratikus legitimálása nincs a pénzügyi rendszert irányító MNB-nek, és politikai felelősséggel sem tartozik az állampolgárok felé.]

Felmerül a kérdés: ha nem tudja kellően vonzóvá tenni a dollárt az Egyesült Államok, akkor milyen más lehetősége marad még? Egyrészt otthon kompenzálnia kell a lakosságot a kevesebb jövedelemért és az egyre korlátozottabb polgári szabadságjogokért, még több hazafias szólamot hangoztatva; másrészt külföldön fenn kell tartania ezt a rendszert, meg -

84

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

hirdetve a minden népet kötelezően megillető szabadság, demokrácia és civilizáltabb élet védelmét.

Emmanuel Todd is megállapítja a Birodalom után (Allprint Kiadó, 2003) című könyvének 232. oldalán, hogy

„Amerika gazdasága nem önellátó, a fogyasztás jelenlegi szintjét csak se -

gélyekkel képes fenntartani. Ez a mai tempó mellett napi 1,2 milliárd dol -

lárt emészt fel. Ha valaki — akkor Amerika politikájának túlságosan nyugtalanítóvá válása esetén joggal félhet egy esetleges embargótól."

Todd szerint az amerikai érdekeket az Európai Unióban útjára indított új pénz, az euró sérti, mert állandó fenyegetést jelent az amerikai rendszerre, mindenekelőtt az Egyesült Államok világpénz -kibocsátási monopóliumá-

ra. Az Európai Unió gazdasági súlya eléri, sőt meg is haladja az Egyesült Államokét. Az EU képes olyan fellépésre, amely befolyásolhatja a globális egyensúlyt, s így tovább növeli az amerikai kiegyensúlyozatlanságot A Global Empire első számú államának, Amerikának a dollárkibocsá -

tási monopólium képezte a legfontosabb hatalmi eszközét. Az Egyesült Államok az euró bevezetéséig biztosan számíthatott a dollár aszimmetri -

kus helyzetéből adódó előnyökre. Amikor az eurót bevezették, változott a helyzet. Az euró árfolyama 2002 februárjáig zuhant Ez a körülmény az Egyesült Államokba irányította a tőkét, míg az európai árakat 25% -kal lejjebb szorította. Az euró ily módon vámkorlátokat állított fel. Amikor for -

dult a helyzet, és az euró erősödni kezdett, ez egyértelműen kedvezett az amerikai gazdaságnak, de ugyanakkor jelentősen csökkentette az amerikai tőketartalékokat. Tény, hogy új szabályozási központ jelent meg Európá -

ban, pontosabban Eurázsiában, közelebb a világ központjához. Az Ame -

rikát tápláló anyagi, emberi és pénzforrások pedig nagymértékben csökkentek. Ez azt jelenti, hogy az Egyesült Államoknak a jövőben a világ többi nemzetéhez hasonló körülmények között kell majd élnie. Jön az idő, hogy ki kell egyenlítenie tartozásait. Ez csupán lakossága életszínvonalának 15-20%-os csökkentésével teheti meg. Abból kell kiindulni, hogy csakis az áruk és értékteremtő szolgáltatások importjának és exportjának van nemzetközi értéke. Az amerikai nemzeti össztermékben jelenleg nyilvántartott javak és szolgáltatások nagy része a nemzetközi piacokon nem rendelkezik értékkel, és nem eladható.

A pénzuralmi világrendben döntő privilégiumot jelentő világpénz -kibocsátási monopólium megrendülésével egyre távolodik az a korszak, amikor az Egyesült Államokban a gazdasági és politikai hatalom, valamint az intellektuális és kulturális tolerancia ötvöződött. A XXI. évszázad el-gyengült — improduktív és dekadens — Amerikája egyre kevésbé toleráns.

85

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Ennek a fizetőképtelenséggel küszködő szuperkorporációnak az irányítói még mindig úgy vélik, hogy egyedül ők testesítik meg az emberi ideált, és kezükben van minden gazdasági fejlődés kulcsa. Lehet, hogy ebben maguk sem hisznek, de mindenesetre erre alapozódik hegemóniaigényük mind a világgazdaság, mind a társadalmi folyamatok és a kultúra területén.

Az, hogy Washington egyre inkább fordul erőszakos eszközökhöz, így a katonai megoldásokhoz, nem erejének hanem gyengeségének a jele.

Az új világgazdasági helyzet lényege, hogy a hidegháború után és a Szovjet Birodalom felbomlásával egyedül megmaradt szuperhatalom, az Egyesült Államok importál és fogyaszt. Behozatalának fizetéséhez világ -

szerte különböző fajtájú és mennyiségű devizát szed össze, méghozzá a vi -

lágtörténelemben eddig nem alkalmazott eljárással. Az Egyesült Államok ugyanis a számára szükséges javaknak és valutáknak csak töredékét szerzi be önkényes uralmi eszközökkel. Így például az Egyesült Államok fegy-vereladásaiból származó bevételei hasonlíthatók a politikai és katonai úton beszedett adókhoz. Ezek nagyságrendje azonban nem teszi lehetővé az amerikaiak jelenlegi fogyasztási szintje fenntartását. Az Egyesült Államok valóban a legnagyobb fegyverexportáló, de az ebből befolyó jövedelem csupán a külkereskedelmi deficit egy töredékét fedezi.

A kőolajtermelő térségek ellenőrzése is fontos részét képezi a birodalmi jellegű jövedelemelvonásnak, „birodalmi adónak". A kőolaj kiterme -

lésében, finomításában és forgalmazásában érdekelt multinacionális cégek valóban lehetővé teszik az extraprofit beszedését világméretekben, „jára -

déklefölözést", de ma már ennek mértéke sem elegendő a különféle fogyasztási javak amerikai importjának finanszírozására.

Egyre kevésbé igaz, hogy az Egyesült Államok birodalmi adóinak jó részét politikai és katonai kényszer nélkül liberális módszerekkel és spon -

tán módon szedi be. Az Egyesült Államok lakói formailag adnak ellenszolgáltatást a világban vásárolt javakért. Az amerikai gazdaság szereplői a csaknem teljesen szabaddá vált pénzpiacokon szerzik be a külföldi valutá -

kat, amelyekkel aztán fizetnek, amikor bevásárolnak a globáli s piacon.

Ezeket a valutákat dollárra váltják, amely ugyan most már veszített értéké -

ből, de még mindig mágikus erővel bír. A közgazdászok azonban már ki-mondták, hogy az Egyesült Államok szerepe a világban — más országoktól eltérően — nem a javak termelésén nyugszik, hanem a pénz előállításán.

A pénz még mindig Amerikába vándorol a világ minden tájáról. Válla -

latok, bankok, intézményi befektetők magánszemélyek - még mindig dollárt vásárolnak, megőrizve ezzel paritásának egyre gyengülő, de még mindig magas szintjét. Ebben az összefüggésben szemlélve ezek a dollárok nem a fogyasztási javak megvásárlására valók, hanem közvetlen amerikai beruházásokra, vagy amerikai értékpapírok — úgymint államkötvények 86

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

vállalati kötvények és részvények megvásárlására. Kimondható, hogy első-

sorban a világpénzkibocsátás monopóliuma biztosítja az amerikai fizetési mérleg egyensúlyát. A tőke évről évre az Egyesült Államok belső piaca felé mozog. Ha ez a folyamat már meg is rendült, de még mindig létezik. Ez teszi lehetővé az amerikaiak számára, hogy a világ fogyasztói legyenek és megvásárolják az értéktermelő országok által felkínált javakat. A külföldön megvásárolt áruk nagy része belső fogyasztásra kerül. Az ilyen javak iránt a kereslet rövid idő alatt megújul. Ezzel szemben az Egyesült Államokban befektetett tőke nagy része közép-vagy hosszú távú befektetés.

Nem felel meg a tényeknek az az állítás, hogy határok nélküli vilá -

gunkban a külkereskedelmi mérlegek egyensúlyának nincs már jelentősé-

ge. Globális méretű bizonytalanságot okoz, hogy Amerikának napi több mint egymilliárd dollár tőkebeáramlásra van szüksége ahhoz, hogy ellensú-

lyozhassa külkereskedelmi deficitjét.

Ha Amerika valóban rákényszerül arra, hogy lemondjon külkereskedelmi egyensúlya helyreállításáról, akkor azt is ki kell mondania, hogy át kell térni egy globális méretű és birodalmi jellegű pénzügyi rendszerre.

Ebben a Global Empire által szavatolt új pénzügyi világrendben már ki -

kényszeríthető a dollár megszabott árfolyama és az egész világra kiterj edő

világvaluta státusának megőrzése. Egy ilyen globális birodalmi pénzügyi rendszernek azonban előfeltétele egy korlátlan katonai és államhatalmi erőszakrendszer működése. Más szavakkal az Egyesült Államoknak világméretű erőszak-monopóliumra kellene szert tennie, központi irányítással világállamot kellene létrehoznia.

Egy ilyen világméretű erőszakrendszer kiépítéséhez eddig egyeden szuperhatalom katonai ereje sem volt elégséges. Ezért továbbra is érvé-

nyes a külkereskedelmi egyensúly megteremtésének szükségszerűsége. Ha az amerikaiak a jelenlegi mértékben fogyasztanak, és a tőkebeáramlás a dollár nagyarányú meggyengülése nyomán megszűnik, akkor csaknem bizonyos, hogy a dollár összeomlik.

Az 1990-es években tanúi lehettünk annak, hogy a világ alkalmazko-dott a kommunista világrendszer összeomlásához és egyben a pénzügyi globalizáció hegemóniájához. Ebben az időszakban az Egyesült Államok -

ba irányuló tőkebeáramlás egy évtized alatt 88 milliárdról 865 milliárd dol -

lárra nőtt A pénzügyi befektetők még mindig Amerikát érezték a legbiztonságosabbnak. A befektető egyrészt fél a veszteségtől, másrészt tart attól is, hogy nem a lehető legnagyobb nyereséggel fekteti be tőkéjét. Egyszerre törekszik a biztonságra és a maximális profitra. Amerika azért vált a befektetők első számú célpontjává, mert az egyeden szuperhatalmat érezték a legbiztonságosabb országnak. A befektetők jól tudták, hogy a gazdasági és pénzügyi globalizáció rendszerének politikai központja az Egyesült Álla -

87

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

mok. Az Egyesült Államok a világ pénzuralmi rendszerének a központja.

A pénzügyi rendszer vezető országa és egyben az új pénzuralmi gazdasági rendszer — a krematisztika — központi állama. Az Egyesült Államok sok előnyt tudott biztosítani a világszerte csökkenő profitok megőrzéséhez és biztonságos kezeléséhez. Rendelkezett az ehhez szükséges neoliberális ideológiával, a leghatalmasabb hadigépezettel és a legnagyobb tőzsdei kapitalizációval.

A Wall Street tőzsdei mutatói irányítják az egész világ tőzsdéinek a mozgását. Azonban az Egyesült Államokba irányuló hatalmas méretű tő-

kemozgásnak nem sok köze van a gazdasági hatékonysághoz és a valós termelékenységhez. A tőzsdei kapitalizáció növekedése nincs arányban az amerikai reálgazdaság növekedésével, valójában csak a pénzvagyonos ré-

teg vagyonának inflálódását jelenti. A profitnyerés megnöveli a jövedelmeket, amelyeket a tőzsdén ruháznak be, ahol a megvásárolható értékpa -

pírok a ténylegesen létező és értéket képviselő javak szűkössége miatt nem e javak növekedését, hanem csupán azok nominális értékének növekedé-

sét eredményezi.

Ebben a pénzuralmi világrendszerben az amerikai hegemónia sebez -

hetősége abból ered, hogy a szabályozó, kiegyenlítő mechanizmus fenyegetést jelent az ellenőrzés alatt tartott országok kiváltságosai számára. A vi-lág profitjának jelentős része az amerikai tőzsde felé áramlik. Ugyanakkor az Egyesült Államok ma már a szükségleteihez képest gyengén teljesítő

gazdasággal bír. Ezt támasztja alá a fogyasztási javak növekvő és tömeges importja. A tőzsdei tőketömeg névleges értékének növekedése nem jelent valódi gazdasági erősödést A világgazdaság perifériáin keletkezett pénzjö -

vedelem olyan pénzzé alakul át az amerikaiak számára, amely fedezi a vi -

lágszerte vásárolt javak folyamatos beszerzését. Ez másképp megfogal -

mazva azt jelenti, hogy az így vagy úgy történő tőkebefektetés felszívódás -

ra van ítélve. Minden egyes amerikai csőd — s ma már egyre több van belőlük — az európai vagy japán bankok számára vagyonuk egy részének az elpárolgását jelenti.

Egyre valószínűbb, hogy eddig még nem tapasztalt méretű tőzsdei pánikra kerül sor, amelynek nyomán a dollár értéke mélypontra süllyed.

Ez olyan láncreakciót vált majd ki, amelyben véget ér az Egyesült Államok világbirodalmi pénzügyi és gazdasági státusa. Amerika rendelkezik a világtörténelem eddig ismert legnagyobb katonai gépezetével, de még így sem gyakorolhatja a világ feletti uralmat a gazdaságilag, pénzügyileg megsarcolt világrégiók vezető osztályainak egyetértése nélkül.

88

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Mi a jelenlegi pénzuralmí világrend lényege?

A globális pénzrendszer felépítése pénzügyi piramishoz hasonlít Minden -

ki, aki ebben a rendszerben pénzzel fizet, ennek a pénzügyi világrendszer -

nek a részese. Azok pedig, akik nem részesei ennek a pénzügyi struktúrá-

nak, csak úgy jutnak pénzhez, hogy a reálgazdaságban kell értéket előállí-

taniuk, és annak ellenértékeként kaphatnak pénzt. Ma a világon a pénzügyi tranzakciók keretében naponta sokszorosan több pénzügyi műveletre ke-rül sor, mint amennyit a fizikai áruk és értékhordozó szolgáltatások cseréje igényel. A pénzügyi műveletek keretében folyó pénzforgalom teljesen elszakadt attól a reálgazdaságtól, amelynek a folyamatait kellene közvetíte -

nie. Más szavakkal, a tőzsdéken folyó kereskedés az értékpapírokkal, az opciókkal, a derivátumokkal, a swapműveletekkel és más, napjainkban divatos pénzhelyettesítő eszközökkel, olyan mértékű pénzmennyiség felhalmozódásához vezetett — ehhez még hozzá kell számolni a tényleges vagyontárgyakon felhalmozódott adósságot és azok kamatait is — amely létrehozta a pénzügyi világrendszer öntörvényű világát.

Ez a hatalmasra növekedett pénzügyi piramis — pontosabban kifejezve felfúvódott pénzügyi buborék — minden látványossága ellenére annak a bázisnak köszönheti fennmaradását, amely a reálgazdasági szereplők ér -

téktermelő munkája révén létezik. A pénzből és pénzhelyettesítőkből álló pénzügyi buborék szerepe csupán annyi, hogy hitel formájában a termelő

gazdaság rendelkezésére bocsátja a működéséhez szükséges közvetítő jel-rendszert, a pénzt. Ennek a globális pénzügyi buboréknak a központja az Egyesült Államok. A világ egészéhez képest az Egyesült Államok szerepe itt ahhoz hasonlítható, mint azoké az amerikai városoké, amelyekből ilyen -

olyan okból kivonult a termelő gazdaság elsősorban az úgynevezett

„smokestack industry" (vagyis az a nehézipar, amelyet a gyárkémény szim -

bolizált). Szinte az egész Egyesült Államok üresnek nevezhető az ipari termelés szempontjából. Alig állít elő olyan árukat, amelyek külföldön is eladhatók. A mezőgazdaság és a hadiipar kivétel ez alól, de a szövetségi kormányzat mindkettőt hatalmas szubvenciókkal támogatja az adófizetők -

től beszedett pénzből.

A központi bankok egyik legfontosabb funkciója, hogy betöltik a lender of the last resort, azaz a kölcsönhöz jutás utolsó menedékhelyé-

nek a szerepét. A világgazdaság szempontjából viszont az Egyesült Álla -

mok a consumer of last resort, azaz a megtermelt javak fogyasztásra va -

ló felkínálásának az utolsó menedékhelye. A fogyasztás természetesen rendkívül fontos a világszintű munkamegosztás szempontjából. Ha a világ túlnyomó része termel, hogy munkát biztosítson polgárai számára, továbbá pénzhez jusson, hitelei törlesztéséhez - természetesen szükség van olyan országra is, amely fogyaszt, és ezért importál. Ha a dollár szabadesé-

89

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

se tovább folyik, akkor ez a világgazdasági munkamegosztás összeomlik Ennek következtében száz és száz milliók veszítik el munkahelyüket, továbbá dollármilliárdjaikat mindazok a kis-és nagy hitelezők, amelyeket ebbe a gazdaságba befektettek.

Nem szorul magyarázatra, hogy termelők és fogyasztók, reálgazdasági és pénzgazdasági szereplők, mind sokat veszíthetnek, ha az összeomlás bekövetkezik. Ha az amerikai pénzgazdaság, mint felfújt ballon kipukkad -

na, az többek között Kínára is döntő befolyással lenne. Arra kényszerítené a világgazdaság leggyorsabban növekvő óriását, hogy megváltoztassa teljes politikai, gazdasági kurzusát. Ahelyett, hogy átadja megtermelt javait —

gyakorlatilag ellenszolgáltatás nélkül — az Egyesült Államoknak, saját lakosságát kellene fogyasztóvá átalakítania. Kína szegény százmillióinak a szükségleteit kellene kielégítenie, és belőlük stabil felvevőpiacot létrehoz -

nia, másrészt közvetlen kelet-ázsiai szomszédai számára kellene termelnie.

Áruforgalmát és fogyasztási piacát otthon és közvetlen környezetében kellene megtalálnia.

Ami az Egyesült Államokat illeti: a dollárrendszer összeomlása egy csapásra megszabadítaná Amerikát is óriási adósságától. Ez azt is jelente -

né, hogy valamennyi külföldi és gazdag amerikai elveszítené dollárban és dolláralapú értékpapírban lévő vagyonát. Minthogy a leggazdagabbak ma -

guk a pénzrendszert irányító befektető bankárok, teljesen érthető, hogy mindent megtesznek, hogy ez az összeomlás ne következzék be. Mert a legnagyobb vesztesek ők lennének. A dollárrendszer összeomlása az emberiséget a történelemben eddig ismeretlen méretű gazdasági válságba so-dorhatná. Egy ilyen világméretű gazdasági depresszióban természetesen a szegény országok veszítenének a legtöbbet, és ezeknek a népei szenvednének tőle a legjobban.

Talán még járható a fokozatos átmenet útja. Úgy tűnik, Kelet -Ázsia van abban a helyzetben, hogy a legkönnyebben megtegye ezt a fájdalmas átállást. Ennek az átmenetnek igen magasak a költségei. Amikor az Egyesült Államok 1913-ban hosszú évtizedekig tartó küzdelem után a nemzetközi pénzügyi közösség ellenőrzése alá került, a pénzgazdaságra való átál -

lás ugyancsak nem ment fájdalommentesen. A pénzgazdasági rendszer ki -

alakításának számlájára írható egy harmincéves pusztító háború, amely 1914-től 1945-ig két szakaszban zajlott le (I. és II. világháború), amely idő-

szak közepén hatalmas méretű gazdasági válság sújtotta. Mindez az eddig ismert adatok szerint százmillió ember életébe került, eltekintve azoktól az ugyancsak százmillióktól, akik szükségtelenül pusztultak el a szegénység, az éhínség és a betegségek következtében.

A jelenlegi pénzuralmi világrend, amelynek az Egyesült Államokat ura -

ló nemzetközi pénzkartell a tényleges irányítója (végrehajtást végző front -

90

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

szervezetei pedig többek között a Nemzetközi Valutaalap és a Világbank), már eddig is óriási áldozatokat követelt a strukturális alkalmazkodás nevé -

ben nemcsak a latin-amerikai országoktól — ott is kiemelkedően Mexikó-

tól, Argentínától és Brazíliától -, de milliós nagyságrendben okozta emberek pusztulását Afrikában, így például Ruanda-Burundiban és Kongóban.

Ha arra keressük a választ, hogy mit tesz az Egyesült Államok az általa kibocsátott és hozzá visszatérő dollármilliárdokkal, akkor a következőket állapíthatjuk meg: Az amerikaiak még mindig pénzügyi és gazdasági lehetőségeik felett fogyasztanak. A lakosság persze ezzel nincs tisztában. A kormány pedig a beérkező milliárdok jelentős részét fegyverkezésre és a Pentagon kiadásaira fordítja. A hadi kiadások nem a katonák fizetésének növelését jelentik, hanem annak a katonai-ipari komplexumnak nyújtanak egyre jövedelmezőbb megrendeléseket, amelynek a hatalmától már Eisenhower elnök is óvta az amerikaiakat 1958-ban.

1994 és 2003 között az amerikai védelmi minisztérium több mint há -

romezer szerződést kötött 12 hadiipari magáncéggel, több mint háromszázmilliárd dollár értékben. Ebből a háromezerből 2700-at mindössze két céggel kötöttek meg. Az egyik a Kellog-Brown and Root (KBR), amelyik a Cheney alelnök érdekeltségi köréhez tartozó Halliburton leányvállalata.

A másik pedig a Boose Allen Hamilton. Ennek a két magántulajdonban lévő hadiipari cégnek legalább annyi alkalmazottja van máris Irakban, mint az amerikai és a brit csapatok együttes létszáma. A Pentagon pénzét azon -

ban elsősorban arra használják, hogy drága fegyverrendszereket vásároljanak az olyan óriás hadibeszállítóktól, mint amilyen például a Halliburton.

A Global Empire első számú hatalmi eszközévé vált Amerika ezt a ka -

tonai erőt arra használja, hogy hegemóniája alatt tartsa, s ha kell meg is szállja azokat az országokat, amelyek a pénzt szolgáltatták ehhez a katonai erőhöz. Ez az agresszív magatartás érthető, hiszen az Egyestült Államok -

nak most már létérdeke, hogy továbbra is hozzájuthasson ezekhez a jöve-delmekhez. Az Egyesült Államok biztosítani akarja, hogy továbbra is el -

tartsák Ráutaltság helyett arról hangzanak el bombasztikus kijelentések, hogy terjeszteni kell a szabadságot, a demokráciát és meg kell menteni a civilizációt azoktól, akik nem akarják a jövőbe n is eltartani az Egyesült Államokat Kérdéses azonban, hogy mennyire menti meg például a civilizá -

ciót a nemzetközi jog olyan nyílt megszegése, mint amilyenre például Irak esetében sor került. Ezt a nemzetközi jogot már csak azért sem szabadna így fékesöpörni, mert az elmúlt évtizedek során hozzájárult a nemzetközi béke fenntartásához, a III. világháború elkerüléséhez és a hidegháború befejezéséhez.

A tökéleden nemzetközi jog helyébe a vadnyugat globális ököljoga lé -

pett Ez azonban nem Amerika akarata, hanem a Global Empire-t irányító 91

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

pénzügyi érdekcsoport, azaz a világ vagyonát ellenőrző dúsgazdag pénz -

embereké. Az ő érdekükben harcolt ki az Egyesült Államok egyoldalú előnyöket nemcsak univerzális világvezetői funkciójában, de kétoldalú kapcsolataiban is. A Világkereskedelmi Szervezet, a WTO, mint a Global Empire érdekérvényesítője, kemény ellenállásba ütközött. A Global Em -

pire univerzális korporációja ezért a kétoldalú kapcsolatokat részesíti ma előnyben. Ily módon sokkal hatékonyabban tud katonai, politikai és gazdasági nyomást gyakorolni úgynevezett partnereire, mintha ezt a nemzet -

közi intézmények rendszerein keresztül kellene érvényesítenie. Az Egyesült Államok a Global Empire korporációjaként ellenzi, hogy létezzenek olyan országok, amelyek még mindig fenntartják a legfontosabb termelési eszközök és jóléti intézmények köztulajdonát lakosságuk védelmében.

Amióta a Global Empire érdekeit érvényesítő Amerika tényleges katonai ellensúly nélkül maradt, sokkal hatékonyabban és gátlástalanabbul tudja akaratát érvényesíteni. Az amerikai hatalom alapja azonban, ahogyan azt már kifejtettük: a visszaélés a világ bi zalmával, hogy levegőből előállí-

tott, százszázalékosan fedezetlen dollárral fizethet a világ többi országának azért, hogy őt eltartsák. Ezt a papírpénz csak úgy tarthatja meg továbbra is világpénz státusát, ha egyedül érte lehet beszerezni a világgazdasá g első

számú energiahordozóját, a kőolajat.

A kőolaj a dollár igazi fedezete

Nemcsak az Egyesült Államoknak van szüksége egyre több fosszilis energiahordozóra, de a világ két legnépesebb országa — India és Kína — is most állt át a széles körű motorizációra. Ha a kőolajtermelő országok egy része úgy döntene, hogy dollár helyett átvált az euróra vagy a jüanra, az sem old -

ja meg a kérdést, ugyanis az Egyesült Államok már csaknem teljesen rátette a kezét az energiaforrásokra és ellenőrizni tudja: ki vásár olhasson kőolajat és ki nem. Ezért olyan fontos számára, hogy a kőolajés földgázcsapo-kon rajta legyen a keze és katonailag is jelen legyen ott — így például Kö-

zép-Ázsiában —, ahol ezek a csapok vannak. Helyzetét természetesen megnehezíti, ha mondjuk Kína áttér az euróra, mint külkereskedelme közvetí-

tő közegére. További nehézséget jelent az, hogy a meggyengült Oroszország még mindig jelentős tényező, mert megmaradt a világ legnagyobb te -

rületű államának, továbbá az egyik legnagyobb kőolaj-exportáló a világon.

Az orosz kőolajtartalékok pedig nincsenek teljesen amerikai ellenőrzés alatt. A fosszilis energiahordozók nem csúszhatnak ki Amerika ellenőrzése alól, mert akkor ki fog igényt tartani levegőből előállított dollárjaira? S ha fedezetlen pénzéből nem tud többé megélni, akkor miből fogja finanszí-

rozni hatalmas méretűre növekedett katonai kiadásait?

92

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A Financial Times 2004. decemberi 10-i számában azt is megírta, hogy az Egyesült Államok Kongresszusa által az iraki újjáépítésre megszavazott 18 milliárd dollárból csupán annak alig 2%-át költötték el. Ugyanakkor az iraki kőolajért befolyt és Irak tulajdonát képező 20 milliárd dollárból már elköltöttek 13 milliárd dollárt. Ezt az iraki kormány akkor fedezte fel, ami -

kor átvéve néhány kormányzati feladatot az amerikai megszálló erőktől, észlelte, hogy 20 milliárd dollárt már elköltöttek, és ebből 11 milliárd dollár az iraki kőolaj eladásából származott Ezt megerősítette az International Herald Tribune című lap is. Úgy tűnik, hogy Irakban is érvényesül: ha megoldható, akkor a legyőzött ellenfél fizesse megszállásának a költségeit. Az iraki állam pénzéből az egyszeri legnagyobb kifizetést, 1,4 milliárd dollárt nem más, mint a Cheney alelnök érdekkörébe tartozó Halliburton nevű

óriáscég kapta. Több kutató is — így Andre Gunder Frank — is arra a megállapításra jutott, hogy a legtöbb iraki és amerikai költségvetésből származó dollár más nagy amerikai korporációkhoz és magánszemélyek -

hez került — köztük katonákhoz, vagyis olyanokhoz, akik a kassza közelé-

ben voltak és vannak. Néhány szelet a tortából jutott a brit korporációk -

nak is. Az adófizető polgárok azonban valószínűleg soha nem fogják megtudni, hogy pontosan kik ezek a cégek és személyek. Még az állami számvevőszék szerepkörét betöltő amerikai Inspector General (Főfelügyelő) is őszintén elmondotta, hogy az iraki állami pénzekkel kapcsolatban nem kí -

ván pénzügyi felülvizsgálatot tartani.

Milyen jövőt jósol Amerikának a Nemzeti HírszerzésiTanács?

Az előzőekben tárgyalt kérdésekből kiderül, hogy az Egyesült Államok hatalma csúcsán van, ugyanakkor már a hanyatlás jelei is mutatkoznak. Az erre vonatkozó információkat az Egyesült Államok Nemzeti Hírszerző

Tanácsának, a National Intelligence Councilnak (NIC) a jelentése tartalmazza, amely a Mapping the Global Future (A globális jövő felmérése) cí-

met viseli, és 2020-ig tartalmaz alaposan átgondolt előrejelzéseket. Ez a 119 oldalas dokumentum a világ legkülönbözőbb országaiban élő és álla -

mi alkalmazásban nem álló szakértőkkel való konzul tációk nyomán ké-

szült

A NIC jelentése kevés sajtónyilvánosságot kapott, noha nincs letitkosítva és elolvasható a CIA honlapján. A jelentés szerint 2020-ban a politikai iszlám még mindig jelentős világpolitikai tényező lesz. Figyelemre mél -

tó, amit a jelentés legfőbb következtetése tartalmaz:

„Kína és India valószínű kiemelkedése és új, elsőrendű, globális világpolitikai szereplővé válása hasonlóan drámai hatást tesz majd a világ geopoli -

93

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

tikai helyzetére, mint amilyet a XIX. szazadban az egyesült Németország és a XX. század elején a hatalmassá váló Egyesült Államok gyakorolt az elmúlt két évszázadban."

Ebben az új világban, amely mindössze 15 évre van tőlünk időben, az Egyesült Államok megmarad a nemzetközi rend fontos alakítójának, való -

színűleg a világ leghatalmasabb országának, de jelenlegi kiemelkedő ha -

talmi helyzete már meggyengül. Az újonnan feljövő hatalmak nemcsak Kína és India, de Brazília, Indonézia és talán még más országok is, fel fogják gyorsítani azt a stratégiai folyamatot, am elynek célja az Egyesült Államok kizárása vagy izolálása azért, hogy rákényszerítsék, vagy rávegyék Amerikát az ő szabályaik szerinti politizálásra.

Az Egyesült Államok jelenlegi külpolitikája bátorítja ezt a trendet - állapítja meg a NIC-jelentés:

„Az Egyesült Államok elmerülése a terrorizmus elleni háborúban nagyrészt lényegtelen a többi ázsiai ország biztonsági aggodalmait illetően."

A jelentés készítői ezzel korántsem kívánják lebecsülni a terror elleni há -

ború fontosságát, azt azonban határozottan állítják, hogy Amerika jövő-

beni hatalma és befolyása szempontjából az a kulcskérdés: képesek-e az Egyesült Államok politikájának irányítói arra, hogy az ázsiai államok szá -

mára vonzó elképzeléseket nyújtsanak a biztonság és a rend szavatolására, olyat, amely nemcsak versenyezni képes, de esetleg túl is szárnyalja, amit Kína tud felajánlani nekik. Ha ezt nem teszik meg, akkor az Egyesült Ál -

lamok elhatárolódik attól, ami valóban lényeges Amerika számára. Ebben az esetben az ázsiai szövetségesek nagy valószínűséggel csatlakoznak Pe-kinghez és lehetővé teszik Kína számára, hogy ő alakítsa ki saját regionális biztonságát, amely kirekeszti az Egyesült Államokat. Ezek az új hatalmak keresve azt, hogy kinek a példáját kövessék, az Európai Unió felé fordulhatnak, mellőzve az Egyesült Államokat, mint a globális és regionális hata -

lomgyakorlás modelljét. A többpólusú világrendre történő átállás nem lesz fájdalommentes — állítja a jelentés —, hozzátéve, hogy különösen a fejlődő

világ középosztályait fogja sújtani munkahelyek további megszűnésével és a tőkeberuházások kiáramlásával. Az előrejelzés nem csupán a világ hatalmi egyensúlyának újramegfogalmazását valószínűsíti, de mindazt, ami ezzel jár, a vagyon és jövedelemvesztést, valamint a biztonság gyöngülését e fogalom minden lehetséges értelmében.

Ezek a folyamatban lévő jelenségek máris közismertek. Naponta ta -

pasztalhatják az amerikaiak például azt, hogy kiárusítják jövőjüket Kína és Japán központi bankjainak. Az Egyesült Államok költségvetési deficitj e 94

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

megközelíti az 500 milliárd dollárt, s ezt Kína és Japán finanszírozza az amerikai államkötvények megvásárlásával. Az amerikai kereskedelmi defi -

cit már túlszárnyalja a 3000 milliárd dollárt, és ennek a külkereskedelmi hi-

ánynak a nagy része a Kínában gyártott áruk vásárlásából halmozódik fel évről évre. Kína Ázsia-szerte kiszorítja az Egyesült Államokat a kereskedelemben, a beruházásban, az oktatásban, a kultúrában és a turizmusban. De nagymértékben terjeszkedik a latin-amerikai piacokon. Kína számára jelenleg Chile az első számú exportpiac, Brazília pedig a második. Számolni kell azzal hogy Ázsia jövendő mérnökei, akik korábban az MIT -re és más amerikai egyetemekre mentek tanulni, a Pekingi Egyetemen folytatják majd tanulmányaikat.

A jelentés áttérve az Európai Unióra megállapítja, hogy az egyre in -

kább koherens integrációként működik. A dollárnak az euróhoz viszonyí-

tott értéke az elmúlt két esztendőben egyharmaddal csökkent. Minthogy kisebb a dollárban lévő deviza hozama, a pénzügyi beruházók, köztük azok is, akik Amerika deficitjét finanszírozzák megkezdték pénztartaléka -

ik diverzifikálását, azaz különböző valutákba való elhelyezését. Kína, Ja -

pán, Oroszország és több közel-keleti ország központi bankjai nagyarányban cserélik ki dollártartalékaikat euróra. Bush elnök politikája nemcsak tovább növelte az Egyesült Államok eladósodását, de meggyöngítette a dollár mint világvaluta helyzetét is. Nehéz megmondani, hogy mit tesz az Egyesült Államok ennek a folyamatnak megváltoztatására vagy legal ább a feltartóztatására.

A NIC-nek ezt a jelentését még Bush elnök második elnöki beiktatató beszédének elhangzása előtt tették közzé. Tartalma azonban kétségeket támaszt Bush azon fennkölt szavai iránt, amelyek szerint Amerika a világ minden elnyomott népe számára a szabadságot kívánja biztosítani. A NIC

jelentése szerint Ázsiában a jelenlegi és a jövőbeni politikai vezetők szkep -

tikusak a demokráciát illetően, és sokkal inkább érdekli őket az, hogy mi -

ként tudnak kifejleszteni olyan kormányzati modellt, amely kellően haté -

kony. A jelentés úgy véli, hogy ha Bush elnök valóban terjeszteni kívánja a szabadságot és a demokráciát Földünkön, akkor többek között úgy kell bemutatnia az Egyesült Államokat, mint amely a kormányzás és hatalom -

gyakorlás hatékony modellje. Az teheti modellértékűvé a szabad demokrá-

ciákat, ha sikeresek és érdemes őket utánozni. A NIC-jelentés szerzői szerint azonban világszerte egyre kevesebben tekintik példaképnek Amerikát.

Kétségtelen, hogy Bush elnöki bemutatkozó beszédében 27-szer használta a „freedom" (szabadság, függetlenség) és 17-szer a „liberty" (szabadság, politikai szabadságjogok) szavakat. Ugyanakkor több amerikai lap is felvetette, hogy már az előző Bush-kormányzat is jelentősen korlátozta a polgári szabadságjogokat és John Adams elnöksége óta ez a legjelentéke-95

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nyebb támadás az alkotmányban foglalt és garantált jogok ellen. Miközben állandóan hallatszik a szabadságra való hivatkozás, egyre erősödnek az amerikai demokrácia tekintélyuralmi vonásai. Tapasztalható a vezérkul -

tusz, a militarizáció, a politikai és gazdasági hatalom egybefonódása, az ál -

lampolgárok minden eddigi mértéket túllépő ellenőrzése, megfigyelése és a közéleti vitákban való részvétel kriminalizálása.

Bush elnök meggyőződéssel vallja, hogy személyesen Istentől kapott megbízást arra, hogy nagy feladatokat teljesítsen. Végső céljának a zsar -

nokság felszámolását deklarálta bolygónkon. Szó szerint ezeket mondotta:

„Kitartóan tisztázzuk döntésünket minden uralkodó és minden nemzet előtt Az erkölcsi választást az elnyomás (amely mindig rossz) és a szabadság (amely örökké helyes) között."

Ezt úgy is értelmezhetjük, hogy Bush elnök kész háborút viselni bárki ellen, aki akadályozza világpolitikai stratégiáját.

Amerika hanyatlásának a pénzrendszer az oka

William Greider (számos világhírű könyv szerzője) alapos felkészültséggel elemezte a globális gazdaság problémáit. Beutazta a világot és hatalmas kutatómunkát végzett. Az ő gondolata többek között a pénzrendszer megreformálása és a demokratikus pénz megteremtése. Greider úgy gondolja, hogy az Egyesült Államok pénzügyi rendszerét a lakosság kezé-

be kellene adni, hogy minden amerikai olyan kamatlábbal kaphasson hi -

telt, amilyent megengedhet magának. A gazdaság jól és igazságosan mű-

ködtethető valamennyi társadalmi csoport szolgálatában, a társadalmi igazságosság elvei szerint Nincs olyan közgazdasági ok, ami miatt ezt ne lehetne megtenni. Vannak viszont félelmetes erejű politikai okok, amelyek miatt ez mégsem valósulhatott meg a történelemben. Valójában a pénz és a hitelezés szabályozása az amerikai politikai élet központi kérdése.

Az amerikaiak szó szerint tudatlanok a pénzt illetően, mert ilyennek neveli őket az iskolarendszer. A monetáris hatalom birtokosai azt mond -

ják az amerikaiaknak, hogy képzetlenek, és nem értik a z összefüggéseket.

A pénzügyi összefüggések azonban viszonylag egyszerűek és megérthető-

ek. A jelenlegi korszakban bizonyos fokig mindenkinek közgazdásznak is kell lennie. Amerikában például senki nem jelentette be, hogy feladják a saját családi házhoz és otthonhoz való jutás gyakorlatát, amely a II. világháború után valósult meg. Ténylegesen azonban megvalósították a finan -

szírozás szabaddá tételével és a Federal Reserve döntéseivel. A FED hivatalosan is elismerte, hogy az 1980-as és 1990-es években a kamatlábak a legmagasabbak voltak a XX. században, még akkor is, ha az inflációt le-96

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

vonjuk a kamatokból. Ha emelkedik a kamatláb, az megnehezíti az ott -

honhoz jutást. A háztulajdonosok vagy építkezők többé nem képesek viselni a kamatterheket. Megnehezítették a hitelhez jutást a bankok, amelyeknek nincs készpénzük. Minderről nem folyik közéleti vita, a pénzrendszer irányítói egyszerűen az emberek feje felett hozzák meg a döntéseket.

Azok, akik hisznek a demokráciában, úgy gondolják, hogy ha széles körű társadalmi vita bontakozna ki a pénzügyi rendszerről, akkor ezt a rendszert meg lehetne változtatni. Hogyan nézne ki a demokratikus pénz?

Először is újra kellene szabályozni az egész rendszert. Ez azt jelenti, hogy korlátozni és ellenőrizni szükséges a pénzügyi intézményeket, nemcsak a lakosság pénzét összegyűjtő takarékpénztárakat, de a kereskedelmi bankokat, a beruházóházakat és a nagy pénzügyi alapokat kezelő intézmé -

nyeket is. Ha vannak ilyen szabályok, azok a pénzügyi intézményekre rá-

kényszerítik a körültekintő, megbízható működést. Így kevésbé szorulnak arra, hogy időről időre közpénzekből konszolidálják őket. Szilárd és megbízható pénzrendszerre van szükség, mert a túlzott dereguláció miatt a rendszer egésze megbízhatatlanná vált. A FED és a Wall Street vezetői természetesen tisztában vannak ezzel.

Másodszor: az ilyen értelmű reform ismét a társadalmi tevékenység egészének szerves részévé tenné a pénzügyeket. Nem tekinthető szabad piacnak az, ahol az egyik oldalon lehetséges a pénzvagyon korlátlan fel -

halmozódása, a másik oldal hátrányára. Igazi demokráciában a pénzügyi rendszernek az egész nemzet szükségleteit és érdekeit is szolgálnia kell és hagynia kell a társadalom értékeinek érvényesülését is.

Egyáltalán nem túl bonyolult úgy módosítani a pénzügyi rendszert, hogy elegendő tőke álljon rendelkezésre az otthonteremtéshez. Ezt el lehet úgy érni, hogy az első otthonhoz jutók számára alacsonyan határozzák meg a kamatlábat és fokozzák a városokban a kedvezményes bérű lakások építését

Könnyen megoldható az infláció csökkentése is. A pénz kibocsátójá-

nak társadalmi ellenőrzésével szabályozni lehet, hogy a forgalomban lévő

pénz mennyisége megfeleljen a meglévő áruk, szolgáltatások mértékének és a lakosság létszámának.

Greider, a Democratic Money: "Past and Future (Demokratikus pénz: múlt és jövő) nevű tanácskozáson (St. Louisban 1989 decemberében) hangsú-

lyozta, hogy kiemelten kell foglalkozni a kamat és az uzsora problémájá -

val. A kapitalizmus kialakulásával kiiktatódtak azok az erkölcsi gátak, ame -

lyek akadályozták a kamat szedését, amit a Biblia is tilt A Biblia álláspont -

iával szemben az vált általános nézetté, hogy a kamatra történő kölcsönzés

„alkotó folyamat". Nemzedékek sora már úgy tanulta Amerikában, hogy az uzsora idejétmúlt kifejezés, amelynek nincs valódi közgazdasági tartal -

97

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ma. Az uzsora olyan bűncselekmény, amelynek nincs áldozata. Ha valaki százszázalékos kamatra kölcsönzi ki pénzét — szabad polgárként — azt bár-ki elfogadhatja vagy elutasíthatja. Ha valaki fizetésképtelenné válik, senkit sem sért vele, csak önmagát.

A valóság ezzel szemben ez, hogy a legtöbb ember kényszerpályára szorul. Így például az 1880-as években az amerikai farmereknek nem volt választásuk, hogy 35, 50 vagy 100%-kos kamatot fizessenek-e a felvett hitelekért. Ha nem fizették a kamatokat, akkor el kellett adniuk gazdaságai -

kat. Nemcsak az egyes polgárok, de a vállalatok — még a nagy korporációk is — hasonló helyzetbe kerültek. Legtöbbjük számára az a kérdés, hogy fizetik-e a kölcsönök kamatait vagy sem, egyenlő volt azzal, hogy folytatják gazdasági tevékenységüket vagy sem.

A kamatmechanizmus a következőképpen működik: ha a kamatláb szintje a felvett kölcsönök után 5% és a gazdaság évről évre három százalékkal növekszik, akkor két százalék hiány mutatkozik. A nemzetgazdaság egészének évről évre fel kell vennie további kétszázaléknyi hitelt, hogy ezt a hiányt pótolja. Azért, hogy az így felhasznált megtakarítás pótolva le -

gyen, újabb hiteleket kell felvenni a következő évben 5% kamattal, de a reálgazdaság növekedése ebben az évben is csak 3%-nyi lesz. A kamat fizetéséhez tehát minden évben több hitelpénzre van szükség. Ez az egyik oka annak, hogy az amerikaiak vagyonát külföldi beruházóknak kellett el -

adni.

Az 1980-as években bekövetkezett mezőgazdasági válság jól példázza mindezt. Azok a vállalatok, amelyeket tényleges értékük alatt, igen kedvezményes áron kellett eladni — teljesen el voltak adósodva. Minden hó-

napban fizetniük kellett a bankoknak. Hogy fizethessenek, csökkenteni kellett költségeiket. Ez ténylegesen azzal járt, hogy be kellett zárni a gyára -

kat, el kellett adni a berendezéseket, és haza kellett küldeni a dolgozókat Ezt követően újabb kölcsönöket kellett felvenni a bankoktól. Így az adott vállalat egyre kisebbé és egyre kevésbé produktívvá vált, hogy fenntarthassa fizetőképességét Vannak kivételek ez alól az általános jelenség alól: olyan személyek és korporációk, amelyek képesek voltak állni a versenyt.

Ez nem változtat azon, hogy ha ez a folyamat sokáig tart, akkor az egész gazdaság megbénul a terhek alatt. Ha ez az eladósodás folytatódik, akkor elkerülhetetlenül számolni kell a pénzügyi válságokkal, csődökkel, regioná-

lis és országos gazdasági visszaeséssel. Ebben a pénzügyi szisztémában mindez elkerülhetetlen. Greider elmondotta azt is, hogy még azok a köz -

gazdászok is, akik nem osztják nézeteit, elismerik ennek az elemzésnek a logikáját. Greider rámutatott: ha el is tekintünk a judaizmus, a keresztény-ség és az iszlám uzsorára vonatkozó nézeteitől, mindhárom vallásban kö-

zös az, hogy erkölcstelennek tekinti olyan hitelek nyújtását, amelyek garan -

98

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

táltan vezetnek a kölcsönvevő gazdasági bukásához. Ma viszont az ilyen -

fajta hitelezés megengedett. Az amerikai társadalom, de a világ többi tár -

sadalma sem élhet együtt tartósan ezzel a hitelezési rendszerrel.

A józan ész azt diktálja, hogy kerüljünk ki ebből a pénzrendszerből.

Ilyen érvekkel azonban nem lehet meggyőzni az amerikai törvényhozókat, akiknek a zöme szintén tájékozatlan a pénzügyi kérdésekben. A politiku -

sok pedig foglyai ennek a rendszernek. Talán csak néhány tucat törvényhozó, képviselő és szenátor érti a monetáris politikát Választóik tájékoz -

tatják őket munkahelyeik megszűnéséről, a gyárak elköltözéséről, ezért a képviselő a törvényhozásban szemrehányást tesz a Federal Reserve-nek.

A FED vezetői nemcsak értik, de meg is értik mindezt, hiszen ez is része a rendszer működésének. Jól tudják, hogy ha a politikus nem tenne szemrehányást, akkor választói elfordulnának tőle. Amikor a FED később újabb döntéseket hoz, például változtat a kamatlábakon, s így olcsóbbak lesznek a hitelek, akkor megindul a gazdasági fellendülés, és minden elcsendesül, mintha semmi sem történt volna. Mindez eltart a következő gazdasági visszaesésig.

Greider ahhoz hasonlóan fejezte be St. Louis-i fejtegetéseit, ahogy e sorok írója is szokta: Ha majd elegen lesznek azok, akik megértik a pénzrendszer működését, és kellő erővel fogják bírálni az igazság logikájával, akkor talán elképzelhető valamilyen változás. A reform igazi akadálya az, hogy a legerősebb politikai és pénzügyi érdekcsoportok ellen kell fellépni.

A szakszervezetek, a bérből is fizetésből élők, általában a szegények, de a nagy korporációk igazgatói, valamint a lakásépítők, a biztosítási alkalma -

zottak soraiban is egyre többen vannak, akik hasonló nézeteket vallanak.

A valódi ellenállás azonban csak e rendszer belső ellentmondásainak kiéle-ződésétől, és minden ellenérdekű fél összefogásától várható. Az ilyen tö-

rekvéseket azonban egy újabban divatba hozott szitokszóval populizmusnak bélyegzik.

Populista lázadás a pénzuralmí világrend ellen

Az elmúlt tizenöt évben a Global Empire térhódításával szemben népi el -

lenállás bontakozott ki: ez az új populizmus. A populizmus már a XIX.

század végén is mozgalommá szerveződött azért, hogy megakadályozza a nagy korporációk politikai hatalomátvételét. Amerikában ez a mozgalom végül is nem ért el átütő sikereket. Ezzel szemben a XX század elején Olaszországban és Németországban az erős szakszervezeteknek sikerült jelentős engedményeket kiharcolniuk a munkafeltételek és a bérezés terén.

Az I. világháború után ezen országok gazdasága válságos állapotban volt.

Ez tovább fokozta a társadalmi nyugatalanságot Az ipar alapját képező

nehézipar, valamint a pénzügyi rendszer közel állt az összeomláshoz.

99

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Olaszországban például a bankárok és a mezőgazdasági szövetségek pénzügyi támogatást nyújtottak a korábban szocialista színekben politizáló Benito Mussolininak, hogy tagadja meg az államhatalmat. Mussolini pártja — amely jelképéül az államhatalmat szimbolizáló vesszőnyalábot és bárdot használta — betiltott minden ellenzéki sajtóterméket. Ugyancsak megakadályozták a liberális, a katolikus, a demokratikus és a köztársasági pártnak működését, amely pártok a választópolgárok 80%-át képviselték.

Felszámolták a szakszervezeteket, törvényen kívül helyezték a sztrájkokat és magántulajdonba adták a mezőgazdasági termelőszövetkezeteket.

Németországban az Adolf Hitler vezette nemzetiszocialista párt került hatalomra, amely kötelező béreket írt elő és államilag támogatta az ipart. Mindkét államban hatalmas arányban növekedett a korporációk profitja. Minthogy az olasz fasiszta és a német nemzetiszocialista államhata -

lom igen barátságosnak mutatkozott a finánctőkével és a korporációs tő-

kével szemben, ezért ezek a politikai rendszerek az amerikai big business számos nagy hatalmú személyisége számára (például Henry Ford és William Randolph Hearst) vonzóak voltak. Mindkét tekintélyuralmi rend -

szer központilag irányított propagandagépezetre támaszkodott, amely ki -

sajátította magának a baloldali ideológia és politika nyelvezetét, ugyanak -

kor ezek a rendszerek keményen üldözték a szocialistákat, és nagymérték -

ben korlátozták a munkavállalók jogait A két tekintélyuralmi rend abban is megegyezett, hogy nagyon is racionális módon használta az olyan ősi eredetű szimbólumokat, amelyek bűnbakká tettek kisebbségeket. A nemzeti múlt glorifikálásával és a vezérkultusz gyakorlásával a hódító háború hívei voltak. Társadalmi vonatkozásban pedig azt a konzervatív nézetet hirdették, hogy a házastársi és az anyai hivatás az egyeden megfelelő női szerep.

A fasizmus gazdasági programjának leglényegesebb részét a nagytőke és a tekintélyuralmi kormányzat szoros szövetsége alkotta. Bertram Gross, a Nyugat-Virginában lévő Marshall Egyetem tanára szerint azonban demokratikusnak tekintett társadalomban is lehetséges a fasiszta és nemzetiszocialista gazdasági stratégia megvalósítása. 1980-ban megjelent Friendly Fascism — Barátságos fasizmus című munkájában abból indult ki, hogy a nagyvállalatok belső hierarchiájukat tekintve mind szigorú alá-

és fölérendeltségben működő autoriter struktúrák. Ezek a belsőleg tekin -

télyuralmi módon felépült szervezetek azonban egyre nagyobb mértékben uralják a politikai, a tömegtájékoztatási és a gazdasági szférát. A nagy kor -

porációk valójában már az egész társadalmat képesek alárendelni egyeden hatalmas magánérdekcsoport érdekeinek anélkül, hogy e cél érdekében ro-hamcsapatokat vagy koncentrációs táborokat vennének igénybe. Nincs szükség megtervezett összeesküvésre, mivel a koordináció végbe megy az-100

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

által, hogy valamennyi korporáció a saját önös profitérdekeit érvényesítve tevékenykedik. Ha a lakosság nyugtalanságot mutat, akkor fel lehet bérelni politikusokat, hogy faji sérelmekre vagy a nemzeti dicsőség emlékeire hi -

vatkozva megosszák az ellenzéki csoportokat és az állam iránti fokozott lojalitásra ösztönözzék a lakosságot.

A klasszikus olasz fasizmus (és a német nemzetiszocializmus, spanyol fallangizmus, a portugál salazarizmus, az argentin peronizmus), valamint a napjainkban terjeszkedő barátságos fasizmus összehasonlítása Bertram Gross professzor könyve alapján több tanulsággal is szolgál.

1. Milyen hatalmi struktúrája van a klasszikus fasizmusnak? Szoros együttműködés van a kormányzat és a nagytőke, más szóval az üzleti oligarchia között egy karizmatikus diktátor vagy más kiemelkedő személyiség irányí -

tásával Jellemző rá az expanzionizmus, az egyes társadalmi csoportok bűnbakká nyilvánítása és a nemzeti ideológia.

S hogyan néz ki a hatalmi struktúra a „barátságos fasizmusban"? Itt az integrált „Big Business" és a túlcentralizált központi kormányzat alkot jól szer -

vezett hatalmi struktúrát, amelyet technokrata ideológiával és a lakosság manipulálásának korszerűbb technikáival kombinál a klasszikus fasizmus hatalmi struktúrájához képest.

2. Hogyan történik az ellenzék meggyöngítése a klasszikus fasizmusban? Felszámolják vagy a minimálisra csökkentik a többpártrendszert, s már csak igen csökkentett, korcs formában működnek a demokratikus intézmények és folyamatok, korlátozottan érvényesülnek az emberi jogok Hogyan történik mindez a „barátságos fasizmusban"? Kifinomult technikákkal, elsősorban pénzügyi eszközökkel manipulálják a demokratikus folya -

matokat, a pártgépezeteket és az emberi jogok érvényesülését 3. Hogyan számolja fel az ellenzéket a klasszikus fasizmus? Kemény szankciókat léptet életbe. Ezeket széles körű és költséges terrorral érvényesíti.

Mindezt kiegészíti kiválasztott bűnbakok ellen folytatott közveden akci -

ókkal.

Hogyan valósul meg mindez a „barátságos fasizmusban"? Közveden terrort alkalmaznak alacsony szintű erőszakkal és professzionalista módszerekkel.

Az elnyomást közvetett terror útján, lehetőleg nem feltűnő módszerekkel hajtják végre — etnikai konfliktusokon keresztül, számos bűnbakot használva és háttérből megszervezett zavargásokkal.

4. Milyen meggyőzési módszereket alkalmaz a klasszikus fasizmus? Véget nem érő propaganda-agymosást, amelyet kémek és informátorok egészítenek ki

- célja az elit hatalmának megszilárdítása és a tömegek mozgósítása.

Hogyan teszi ezt a barátságos fasizmusban"? Rejtett, informális offenzívát folytat a lakosság ellen, amelyet csúcstechnológiájú megfigyeléssel, tudat -

101

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

befolyásolással, agymosással egészítenek ki. Ennek célja az irányító rétegek tudatának ellenőrzése és a tömegek társadalmi aktivitásának megbénítása.

5. Hogyan jutalmazza a klasszikus fasizmus a barátait? Széles körű juttatá-

sokat biztosít a számukra, jobb állásokat, olcsóbb árakat, belföldi kedvez -

ményeket külföldi javakkal kiegészítve. Továbbá a társadalmi ranglétrán való előrehaladást a rendszer leghűségesebb kiszolgálói számára.

Hogyan történik mindez a „barátságos fasizmusban"? Gondosan adagolják a pénzt és a hatalmat az irányító csoportok számára, szakmai előrehaladást biztosítva a konformistáknak, nagyobb fogyasztá st és társadalmi szolgáltatásokat mindazoknak, akik jó és engedelmes magatartást tanúsítanak.

6. Figyelemelterelés és szórakoztatás a klasszikus fasizmusban: A feszültségek és szorongások levezetése látványos rendezvényeken való részvétel útján, tömegmegmozdulások szervezése és valódi vérontás is.

Hogyan történik mindez a „barátságos fasizmusban"? Feszültség-levezetés a szexuális élet és a kábítószer-fogyasztás legváltozatosabb módszereivel, vallási kultuszok terjesztésével. Mindez kiegészül az alkoholizm us, a szerencsejáték, az erőszakos sportok, valamint az erőszakosságot ábrázoló műalkotások mesterségesen felfokozott kultiválásával.

7. Hogyan tartja fenn magát a klasszikus fasizmus? Belsőleg a folyamatos és gyakran viharos terjeszkedésre támaszkodik, adott esetben az önpusztító expanziót is igénybe véve.

Hogy néz ki mindez a „barátságos fasizmusban"? Belső életképességét a gondosan megtervezett terjeszkedésre alapozza, rendszert erősítő reformokat vezet be, alkalmazza a többszintű kooptáció módszerei t, és tudatosan létrehozza a tömegméretű közönyt és apátiát.

Bertram Gross professzor összehasonlító elemzéséhez hozzáfűzhetjük, hogy a társadalmat felfoghatjuk soktényezős automatikus rendszerként, amelyben és amely körül elég létrehozni a megfelelő feltételeket, hogy az-tán az időben beindított aktivizáló tényezőkkel el lehessen érni a kívánt változások „önmaguktól" való bekövetkezését. Ez hasonlít a multikom -

ponens kémiai reakcióhoz, ahol a megfelelően elhelyezett és kondicionált tényezők — jól időzített provokáló (kiváltó) hatásra — a kívánt eredményhez vezető vegyi folyamatot indítják be, pontosan elvezetve az eltervezett célhoz.

Az ifjabb Robert F. Kennedy, a meggyilkolt egykori igazságügyminiszter fia, aki testvére, John Fitzerald Kennedy elnök idején töltötte be ezt a kormányzati tisztséget, 2004-ben könyvet jelentetett meg Crimes Against Nature: How George W. Bush And His Corporate Pals Are Plundering The Country And Hijacking Our Democracy — Bűncselekmények a természet 102

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ellen: Miként fosztja ki az országot és rabolja el demokráciánkat George W. Bush és korporációs cimborái (Haper-Collins, 2004) címmel.

Az ifjabb Kennedy nem kevesebbet állít, mint hogy az amerikaiak most már egy fasiszta országban élnek és az ifjabb Bush elnök által irányí-

tott Fehér Ház megtanulta a legfontosabb dolgokat a német nemzetiszocialistáktól. Ezt írja könyvében:

„Míg a kommunizmus az üzlet állami ellenőrzése, a fasizmus az üzlet kontrollja a kormányzat felett. Az amerikai kulturális örökség szótára úgy határozza meg a fasizmust, mint olyan kormányzati rendszert, amelyben a szélsőjobb diktatúrája az egybeolvadt állami és üzleti vezetésen és a harcias nacionalizmuson keresztül érvényesül."

Kennedy idézi Herman Göringet is, aki a nürnbergi per során elmondotta:

„Mindig egyszerű rávenni az embereket, akár demokráciáról, akár diktatúráról, parlamenti rendszerről vagy kommunista diktatúráról van szó.

Mindig el lehet érni, hogy teljesítsék a vezetők kéréseit. Mindez egyszerű.

Csupán azt kell mondani nekik, hogy támadás érte őket és becsmérelni kell a béke híveit, hogy hiányzik belőlük a hazaszeretet, és veszélynek teszik ki az országot. Ez a módszer hasonlóan működik bármely ország -

ban."

Az olasz fasizmus vezérét, Benito Mussolinit is idézi, aki szerint a fasizmust helyesebb korporatizmusnak nevezni, mivel egyesíti az állami és a korporációs hatalmat Az ifjabb Kennedy szerint az amerikai demokráciát leginkább a korporációs hatalom veszélyezteti.

„Divatos a Fehér Házban a túl erős kormány, a Big Government fenyegetéséről beszélni. Nemzeti történelmünk kezdete óta a legelőrelátóbb politikusaink figyelmeztették az amerikai népet a korporációs hatalom által uralt kormányzat veszélyére. Ez a figyelmeztetés hiányzik a közéleti vitákból. Oly sok korporációs pénz áramlik a politikába, hogy maga a demokrata párt sem tudott ennek ellenállni. Elfojtják a túltengő korpor á-

ciós hatalomnak az amerikai demokráciára tett romboló hatásáról folyó vitákat."

A klasszikus és a barátságos fasizmus jellegzetességeinek összehasonlítása után vegyük közelebbről szemügyre, hogyan működik napjaink barátsá-

gos fasizmusa a két világháború közötti félelmetes európai változataival 103

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

szemben. A világgazdaság centrumországaiban a korporációk már leszorí-

tották a béreket és egyre kevesebb adót fizetnek A középosztály ezáltal fokozatosan elveszíti vagyonát, és rohamosan szegényedik. Ez társadalmi nyugtalanságot vált ki. Amikor a korporációk adóját csökkentik, akkor azok a politikusok, akiknek a megválasztását ezek a korporációk finanszí -

rozták, azzal érvelnek, hogy korlátozni kell az állam által nyújtott szolgálta -

tásokat, mert csak így lehet egyensúlyba hozni a költségvetést. Egyidejűleg ugyanezek a politikusok viszont fennen hirdetik, hogy szükség van az állam elnyomó funkcióinak erősítésére. Több börtönt kell építeni, kemé-

nyebb jogszabályokat alkotni, fokozni a katonai kiadásokat A po litikusok az ily módon nyomás alá helyezett és elszegényedő középosztály elégedet -

lenségét elterelik a korporációk szervezett és felelőtlen hatalmáról az állam irányába, a közhatalmat téve felelőssé romló helyzetükért.

A szervezett magánhatalom uralma alá került állam most már kevésbé segítőkész, és sokkal elnyomóbban lép fel az olyan társadalmi csoportokkal szemben, amelyeket könnyű bűnbaknak megtenni a társadalmi bajokért. Hyen bűnbakok a jogszabályokat kijátszók, az adózás alól kibúvók, a kisebbségek, a fiatalok, a nők, a homoszexuálisok, a bevándorlók stb.

Gondoskodnak arról is, hogy az elektronikus és nyomtatott tömegtájékoztatásban folyó viták felületesek legyenek, és a parlamenti választások is amolyan sportverseny jellegét öltsék. A korporációpárti újságírókat, szerkesztőket támogatják, a változások vesztesei és a hátrányos helyzetűek ér -

dekeit képviselő kommentátorokat pedig marginaüzálják vagy kiszorítják a tömegtájékoztatásból. Azok a polgárok, akik úgy érzik, hogy becsapta őket ez a rendszer, rendszerint az úgynevezett jobboldalhoz fordulnak támogatásért. Olyan politikusokat választanak meg, akik viszont tovább szubven -

cionálják a korporációkat, tovább zsugorítják az állami szolgáltatásokat, miközben fokozzák az államhatalom elnyomó jellegét. Arról is gondoskodnak, hogy mindig olyan kérdéseket dobjanak be a köztudatba, amelyek elterelik a figyelmet a gazdasági és pénzügyi gyökerekkel rendelkező lénye -

ges kérdésekről. A kör így be is zárul, hiszen a folyamat öngerjesztő mó-

don megy tovább.

Ennek a korporációs magánhatalomnak lényeges tulajdonsága az is, hogy igyekszik körülbástyázni megszerzett pozícióit, mozgásterületét, cse -

lekvési szabadságát pedig folyamatosan bővíti. A szervezett magánhata -

lom igyekszik legitimnek feltüntetni állandó növekedését. Arra törekszik, hogy lehetőleg minél észrevétlenebbül maradjon a háttérben, és így ne vál -

jék a tömegtiltakozás célpontjává. Ha viszont mégis sor kerül ilyen társa -

dalmi ellenállásra, akkor a legkülönfélébb technikákkal próbálja a fig yelmet elterelni önmagáról.

104

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Az az új populizmus, amely a korporációk szervezett magánhatalmának ellenhatásként jött létre mint politikai törekvés és ideológiai áram -

lat, érti ezeket a folyamatokat, és tisztában van azokkal a történelmi kö -

rülményekkel is, amelyek létrehozták. Ezért ez az új populizmus határozottan törekszik arra, hogy egyetlen létező politikai párt se váljék uralko -

dóvá felette. El akarja kerülni a faji megosztottságból osztályellentétekből, a nemek különbözőségéből származó ellentmondásokat, s ellenáll minden olyan kampánynak, amely valamelyik vagyonától és önrendelkezésétől megfosztott társadalmi csoportot bűnbaknak akarja használni. Elhárítja magáról az olyan jelzőket, mint szocialista, anarchista, fasiszta, nacionalista azért, hogy ne vonja magára a közvélemény ellenszenvét. Ugyanis ezek a megbélyegző jelzőkké átalakult minősítések a korporációs propaganda ré-

vén már igen hátrányosak. Az új populizmus arra is törekszik, hogy a köz-

életi vitákat a korporációs magánhatalom leggye ngébb láncszemére összpontosítsa: ez pedig nem más, mint a szervezett magánhatalom alkotmá -

nyos alapja, legitimitása. Az új populizmusnak arra is törekednie kelL hogy transznacionális legyen, és ne szűkítse le mozgásterét egyeden országra, mert ez lehetővé tenné, hogy ebből az országból egyes világcégek egyszerűen kivonuljanak, s egy másik országba áttelepülve kivonják magukat a társadalmi nyomás alól.

Robert C Byrd szenátor Hitlerfelhatalmazási törvényéről A berlini törvényhozás épülete, a Reichstag felgyújtása 1933. február 28-án (amelyet a nemzetiszocialista vezetés hagyott jóvá) alkalmat nyújtott Hit -

lernek arra, hogy módosítsa a német alkotmányt Az 1933. március 5-én tartott parlamenti választásokon a nemzetiszocialisták nem kerültek több -

ségbe, ezért Hitler megfélemlítéssel és fenyegetéssel rávette a Reichstag képviselőinek többségét, hogy fogadják el az úgynevezett Ermachtigungs-gesetzet, vagyis a felhatalmazási törvényt. Ez Adolf Hitlert diktátori hata -

lommal ruházta fel, aki ezután Németország vitathatatlan egyszemélyi vezetőjévé, Führerévé, vezérévé vált

Robert C. Byrd szenátor, aki 1958 óta képviseli Nyugat-Virginiát az Egyesült Államok szenátusában, 2005. március l-jén nagy hatású beszédet mondott a szenátorokat megillető azon jog védel mében, hogy a legfontosabb politikai döntések előtt, ha szükséges, akár döntéshalogató, időhúzó beszédekkel — „filibusterrel" (obstruálással) — is felhívhassák a figyelmet egy-egy kérdés fontosságára. Byrd többek között a következőket mondotta:

105

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

„Történelmünkben sokszor fegyvert kellett fognunk, hogy megvédel-mezzük a kisebbséget más országok zsarnoki többségével szemben. Mi eltérően a náci Németországtól vagy Mussolini Olaszországától soha nem szűntünk meg a jogok nemzete lenni. De nézzük csak meg, hogy erre törekvő emberek és egy többség miként tudja manipulálni a jogot kegyetlen és igazságtalan célok érdekében. Allen Bullock történész meg-

állapítja, hogy Hitler diktatúrája egyeden jogszabálytól, az úgynevezett felhatalmazási törvénytől kapta alkotmányos alapját. Hitlernek 2/3-os többségre volt szüksége, hogy elfogadtassa ezt a törvényt, és ezért ígéretekkel rávette az ellenzéket a Reichstagban, hogy támogassa. Bullock sze -

rint Hitler kész volt mindent megígérni, hogy keresztülmenjen ez a tör -

vény — mégpedig azért, hogy megőrizze a törvényesség látszatát."

Byrd ezután kifejti, hogy Hitler felismerte, a forradalmi változásokat haté -

konyan, modern feltételek között nem az állam ellenére, hanem az állam -

hatalom támogatásával kell keresztülvinnie. Ezért azt a sorrendet követte, hogy először megszerezte a hatalmat és aztán fogott hozzá a forradalmi változtatásokhoz. Hitler soha nem mondott le a törvényesség látszatáról.

Tisztában volt annak a lélektani hatásával, ha a jogot a maga oldalán tud -

hatja. Ezért inkább magát a jogot cserélte ki és tette legálissá az illegálist.

Byrd szenátor szerint azok, akik el akarják törölni a szenátoroknak azt a jogát, hogy meghatározatlan hosszúságú beszédekben fejthessék ki nézeteiket, és ezáltal nyomást gyakorolhassanak a többi szenátorra is egy-egy döntés meghozatala előtt, megvonják a kisebbségtől azt az eszközt, amely-lyel kompromisszumokra kényszerítheti a többséget. Ez azt jelenti, hogy az elnök korlátlan hatalomhoz jut, és szinte egyedül uralkodhat Az Egyesült Államok elnöke úgynevezett elnöki rendeletekkel kormányozhat abban az esetben, ha a törvényhozás mindkét házában — a képviselőházban és a szenátusban is — többsége van. Ilyen körülmények között a kisebbség félresöpörhető, az eltérő nézetek elfojthatók és a szólásszabadság meggyöngül. Byrd szenátor tehát lényegében azzal vádolta meg George W.

Bush elnököt, hogy Hitlerhez hasonló diktátori helyzetet akar magának te -

remteni.

Byrd szenátort beszéde elmondása után kemény támadások érték, de az amerikai sajtóban többen is osztották nézeteit. Kiemelték, hogy George W. Bush nem szervez ugyan náci típusú tömeggyűléseket, de nem tűri azokat a csoportokat a közéletben, amelyek zavaró kérdéseket tehetnek fel neki. Karl Rove, aki az elnök egyik vezető politikai tanácsadója, tudatosan használja a tömegtájékoztatási intézményeket az amerikaiak megtéveszté -

sére, ahogy Göbbels is tette a németekkel Hitler beszédeinek írásakor.

106

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Harvey Wasserman a Columbus Free Press hasábjain (2005. március 7.) kifejtette, hogy Hitlerhez hasonlóan már Bush is úgy viselkedik, és úgy beszél, mint aki Isten nevében szólal meg. Már kétszer is kifejtette nagy nyilvánosság előtt tartott beszédeiben, hogy „nem ellenzi a diktatúrát, amíg ő a diktátor". Ha figyelemmel vagyunk arra a kellően dokumentált körülményre, hogy a Bush családot annak idején pénzügyi és politikai szá-

lak fűzték a nemzetiszocialista rendszerhez, továbbá szoros üzleti kapcso -

latban állt az Oszama bin Laden családdal is, akkor különös értelmet nyer -

nek Bush elnök diktatúrára vonatkozó kijelentései. Wasserman még ezeket jegyzi meg

„Az amerikai demokrácia minden szempontból vékony szálon függ, amelyet Bush és Rove el akar vágni. Robert Byrd szenátor konzervatív és egyedülállóan képzett ember. Ha ő Busht Hitlerhez hasonlítja, akkor azt nagyon szomorúan, ugyanakkor tudományos felkészültséggel teszi, ezért oda kell figyelni rá."

Azért tértünk ki részletesen Robert C. Byrd beszédére, mert jelezni kívántuk, hogy nemcsak az amerikai rendszer kívülálló bírálói é szlelik a dekadens jelenségeket, a demokrácia elfajulását, hanem olyan tapasztalt és fel -

készült amerikai politikusok is, mint az immáron csaknem öt évtizede az amerikai közélet főáramlatában élő virginiai szenátor.

Milyen a globalísta magánhatalom dinamikája?

A XIX. század végén és a XX században vált a korlátolt felelősségű társaság, mint névtelenségbe burkolódzó jogi személy a világ leghatalmasabb intézményévé mind politikailag, mind gazdaságilag. De a kultúrát is foko -

zatosan a hegemóniája alá vonta. A korporációk egyrészt más korporáci-

ókkal való szövetségben halmozzák fel vagyonukat és gyakorolják hatal -

mukat, másrészt azzal, hogy pénzügyi és gazdasági túlhatalmukat a kor -

rupció legváltozatosabb és sokszorosan rejtett formáival konvertálják á t politikai döntésekké, amennyiben befolyásuk alá vonják a helyi, az orszá -

gos és a nemzetközi szintű állami intézményeket.

A Világkereskedelmi Szervezet, a WTO (World Trade Organization) hatásköre és illetékessége nyíltan is a nemzeti törvények és jogszabályok felett áll. Ez a körülmény felhívta a világközvélemény figyelmét arra, hogy a politikai és gazdasági hatalom földgolyónkon egyre kevesebb ember ke -

zében összpontosul. Az olyan multinacionális pénzügyi intézmények, mint a Világbank és a Nemzetközi Valutaalap, amelyeket a leggazdagabb orszá -

gokban működő korporációk ellenőriznek, privatizálták a világ vagyonát és újrastrukturálták az úgynevezett periferikus országok társadalompoliti -

107

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

káját. Egyre több olyan, a közegészségüggyel és a szociális bizt onsággal megbízott kormányzati intézmény van, amelyeknek irányítóit azok a kor -

porációk fizetik, amelyeket ezeknek az irányítóknak felügyelniük és szabá -

lyozniuk kellene. A korporációs lobbicsoportok írják a jogszabálytervezeteket és keresik meg — jól megfizetve - a politikai tisztségek betöltőit. A korporációk által finanszírozott ,,think-tank"-ek (gondolati műhelyek) alkalmazottai és a lojális oktatók számíthatnak a tekintélyes egyetemek állá -

saira, ahol feladatuk a korporációs célok támogatása és beillesztése a tan-anyagba. A korporációk által létrehozott alapítványok gyakorolják a mani -

pulációs célzatú jótékonykodást, és ők támogatják a környezetvédelmi csoportokat is. A beruházó bankárok több pénz felett rendelkeznek, mint a Világbank. Az elmúlt negyven év tanúsítja, hogy a teljesen szabályozatlan spekuláció az egyes országok valutáival már több ízben is súlyos gazdasági válságot okozott Latin-Amerikában és Ázsiában. A legitim kormányzatok ténylegesen a multinacionális korporációk kiszolgálóivá váltak. A jelenlegi világrend izmát és agyát négyszáz - a pénzvagyon felett rendelkezők tulajdonában lévő — világcég alkotja.

A szervezett magánhatalommá integrálódott korporációk meghatáro -

zó befolyást gyakorolnak a kormányzati tisztségviselőkre, az eg yes regionális közösségekre. Igazi hatalmukat azon lehet lemérni, hogyan tudják ér -

vényesíteni politikai stratégiájukat, alárendelni maguknak az egyes orszá -

gok kormányzatait, valamint a nemzetközi jog rendelkezéseit. Az úgynevezett üzleti kerekasztalok (Business Roundtable), és a különböző kereskedelmi kamarák közismert korporációs társulások. Más szervezetek —

úgymint a Világkereskedelmi Szervezet, az Európai Nagyiparosok Kerekasztala - viszonylag új intézmények, de vitathatatlanul a korporáci -

ós magánhatalom és a globalizáció központi döntéshozó intézményei. De a szervezett magánhatalom hegemóniája alá tartozik a NATO és az ENSZ is, mert mindkét nemzetközi szervezet hatékonyan támogatja a korporációs magánhatalom világbirodalom-építési stratégiáját.

A szervezett magánhatalom kutatói keresik ennek a hatalomnak a me -

chanizmusát, de ezt nem könnyű megtalálni, mert ez a globálisan meg -

szerveződött magánhatalom sokkal bonyolultabb, mint egy gépezet. Ez a hatalom, vagyis az, hogy ki hozza a döntéseket, és ki ellenőrzi az erőforrá-

sokat, a népek közti viszonyok dinamikájában található meg. Úgy érhetjük tetten a nemzetközileg megszerveződött magánhatalmat, ha megválaszol -

juk a következőket: Ki kit tud kényszeríteni, és ki az, aki engedelmeskedni köteles? Ki hozza a politikai és gazdasági döntéseket? Hogyan áramlanak az erőforrások az egyének, a csoportok és a korporációk között? Amikor egy társadalom gazdasági, politikai és társadalmi struktúrái intéz-ményesülnek, akkor a hatalom az egyes emberektől az intézmé-

108

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nyekre tevődik át. Ellentétes irányú folyamat azonban nincs. Így a koncentrálódott hatalom már nem osztódik szét újra azok között, akiktől eredetileg származott.

A hatalomnak a korporációkhoz való áramlását jogi eszközök is elő-

segítik. Hyen eszköz a túlságosan sok előjoggal felruházott jogi személy —

egy mesterséges jogi konstrukció — amely ma már csaknem annyi jogot biztosít egy jogi absztrakciónak, mint a természetes személynek. Ugyan -

ezek a jogi mechanizmusok korlátozzák felelősségét és felel ősségre vonhatóságát, lehetővé téve, hogy büntetlenül szennyezze a környezetet, finan -

szírozza a politikai és választási kampányokat. Ugyancsak a korporáció magánhatalmát növelik az olyan szabályozó ügynökségek, mint az állami exporthiteleket biztosító szervezetek, a rendészeti erők és a hadseregek.

Mindezek a mechanizmusok és a struktúrák szorosan koordinált hatalmi szervezetté integrálódnak. Így például az Egyesült Államok nyolcszáz nagy korporációjának a 90%-a szorosan kapcsolódik egymáshoz egy ilyen háló-

zat révén. Ebben fontos szerepet játszik az áttekinthetetlen keresztbetulaj-donlás is.

Az Egyesült Államokban működő Business Roundtable (Üzleti Kerekasztal) szorosan egybefonódik a Business Councillal (Üzleti Ta-náccsal), a Committee for Economic Developmenttel (a Gazdasági Fejlesztés Bizottságával), a Brookings Institute-tal (a Brookings Intézettel), az American Enterprise Institute-tal (az Amerikai Vállalkozási Intézettel). Ki kell emelni kapcsolatát a New York-i Council on Foreign Relationnel (Külkapcsolatok Tanácsával), amely a globális birodalomépí -

tés egyik legfontosabb koordináló intézménye, valamint a Trilaterális Bizottsággal, a Hoover Intézettel, az Egyesült Államok Kereskedelmi Kamarájával, valamint a Heritage Foundationnel (Nemzeti Örökség Alapítvánnyal) is. A korporációs hatalom fontos eleme a felsorolt intéz -

mények közötti kapcsolat, de nagyságát nem lehet pontosan felmérni és meghatározni. A kapcsolati háló erejére abból következtethetünk, hogy milyen befolyást gyakorol a korporációk globális tevékenységére.

A korporációk és az általuk alapított alapítványok finanszírozzák azo -

kat a gondolati műhelyeket, amelyek kidolgozzák a korporációk érdekeit szolgáló nagy ívű politikai stratégiákat. Ugyanezen korporációk jogászai vi -

szont elkészítik azokat a jogszabálytervezeteket, amelyek ezeket a stratégiá-

kat az adott ország törvényei közé emelik. A korporációk által finanszíro -

zott politikai akciók és a választási kampányok pénzügyi támogatása lehe -

tővé teszi azoknak a politikusoknak a megválasztását, akik aztán e lfogadják ezeket a jogszabálytervezeteket. A legálissá tett lobbizók pedig arról gondoskodnak, hogy a politikusok nehogy meggondolják magukat. A korporációk irányítóit rendszeresen kinevezik azoknak az állami intézmé-

109

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nyeknek az élére, amelyek végrehajtják ezeket a jogszabályokat, illetve ér -

vénytelenítik azokat, amelyek nem szolgálják a korporációk érdekeit A lét -

rehozott országos és nemzetközi fejlesztési szervezetek olyan kereskedelmi rendszert alakítanak ki és támogatnak, amelyet egyértelműen a legnagyobb világkorporációk uralnak. Ezek az intézmények közpénzeket hasz -

nálnak fel a korporációk szubvencionálására.

A korporációs rendszer működésének alapvető szabályai Ezeknek a szabályoknak az a célja, hogy kial akítsák és fenntartsák a korporációk hegemóniáját a világgazdaságban. Ez a korporációs hatalom függ azonban jogi, gazdasági és politikai intézményektől és folyamatoktól.

1. Az első szabály a profit magánosítása. Annyi támogatást kell szerezni a termelőmunkából, a költségvetésből és a környezettől, amennyi csak lehetséges. A termelési költség alatt kell hozzájutni a köztulajdonban lévő területekről a nyersanyagokhoz. Gondoskodni kell arról, hogy a helyi közösségek és a kormányok viseljék az infrastruktúra kiépítésének és fenntartásának költségeit. Folyamatosan lobbizni kell az adókedvezményekért.

Magántulajdonba kell venni a köztulajdonú erőforrásokat és állami szol -

gáltatórendszereket. Minél kevésbé látható egy ilyen köztámogatás, annál jobb. Ugyanakkor folyamatosan hangoztatni kell a tömegtájékoztatásban, hogy milyen hatalmas előnyei vannak a magántulajdonnak, a magánvállal -

kozásnak és mennyire boldoggá tesz a profit

2. A költségeket át kell hárítani. Ezért a munkavállalókat alul kell fi -

zetni, még akkor is, ha ez azt jelenti, hogy például a tengerentúli országok -

ban gyermekeket kell dolgoztatni, gyakran naponta 12 órán át. A hulladék-anyag újrafeldolgozásával nem kell törődni. Akkor sem kell eltávolítani, ha mérgező. Ha mégis felelősségre vonnak érte, akkor a biztosítótársaságokat kell rászorítani arra, hogy fedezzék ennek a költségeit. Minimálisra kell csökkenteni a jogi felelősségvállalást és ilyen esetben az absztrakt jogi személynek ugyanolyan alkotmányos jogokat kell követelni, mint amilyen csak egy természetes személyt illethet meg.

3. Ellenőrzés alá kell vonni a tájékoztatási rendszert. Ezért, ha lehet, meg kell szerezni minden tömegtájékoztatási intézményt. Egybe kell olvasztani a rádiók és televíziók programjait. Fel kell vásárolni a függ etlen kiadókat és könyvforgalmazókat, és elő kell írni nekik, hogy mit publikál -

hatnak és mit árusíthatnak. Gondoskodni kell arról, hogy a tankönyveket a korporációk szempontjai szerint írják, és az ilyen tankönyveket lehessen csak szétosztani a közoktatási rendszerhez tartozó iskolákban. Úgy kell megfizetni a tanárokat és professzorokat, valamint társadalmi aktivistákat, hogy ösztönösen cenzúrázzák magukat megélhetésük biztosítása érdeké-

ben. Korlátozni kell a sajtóés szólásszabadságot. Így például az úgyneve-110

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

zett bevásárlóközpontokban ne lehessen azon a címen politikai gyűléseket tartani, hogy az magántulajdon. Meg kell tiltani az alkalmazottaknak, hogy a munkahelyeken társadalmi-közéleti fontosságú kérdéseket vitassanak meg. Lehetőleg minden téren fokozni kell a titkosítást, hogy a korporációk tevékenységére vonatkozó információk, valamint a korporációkkal kapcsolatos kormányzati döntésekre vonatkozó tájékozódás minél nehezebb legyen. Kultuszt kell űzni a szakértelemből, és ha lehet, össze kell keverni a ténymegállapító adatközlést a valódi tudással.

4. A politikai hatalmat centralizálni kell. Ehhez az is hozzáértendő, hogy a korporációk nem sokat törődnek az üzemi biztonsággal, az üzemi baleseteket szenvedett alkalmazottaikat lehetőleg távol tartják attól, h ogy kártérítést követeljenek. Ha pedig nem tudják elkerülni a jogi felelősségre vonást, akkor — Amerikában legalábbis — elintézik, hogy a szövetségi bíró-

ságok tárgyalják az ilyen ügyeket, és ne az egyes tagállamok bíróságai. Az esküdtbíróságok elkerülendőek Globálisan a világkereskedelmi szervezetet, a WTO-t kell arra felhasználni, hogy semlegesítse az egyes országok bíróságának döntéseit. A fő feladat, hogy az állami intézmények helyébe a magántulajdonban lévő korporációk szervezetei lépjenek.

5. Centralizálni kell a gazdasági hatalmat is. Minden lehetséges eszközzel ki kell sajátítani az úgynevezett kis - és középvállalkozásokat, szövetkezeteket és más a „small business"-hez tartozó szervezeteket.

A fennmaradó korporációkat viszont olyan nagyméretűvé kell tenni, amennyire csak lehetséges. Erre nem azért van szükség, hogy elérjék az optimális nagyságot, amelyre 30-40 évvel ezelőtt törekedtek, hanem azért, hogy a magánellenőrzés alatt álló gazdasági hatalom is néhány kézben koncentrálódjon és kiiktathassa a versenyt. El kell érni, hogy csak néhány óriásvállalat uralja az egyes iparágakat, és ők osszák el az erőforrásokat, ha -

tározzák meg a termelőgazdaság céljait és eszközeit. Mindehhez hozzátar -

tozik az árak meghatározása is. A jövedelmet el kell venni a z egyes állami és helyi közösségektől. Olyan off-shore bankoknál és vállalatoknál kell elhelyezni, amelyek lehetővé teszik az állami ellenőrzés és adózás alóli kibú -

vást.

6. El kell hárítani minden korlátozást a kereskedelem elől, függetlenül attól, hogy ezek a szabályozók és korlátok a lakosság számára na -

gyon is fontos gazdasági tevékenységet, az egészségügyet, az iskolaügyet, a közbiztonságot, az emberi jogokat vagy a környezet védelmét szolgálják.

A korporációs vezérkar előjogait ki kell terjeszteni arra a közösségre is, ahol a korporációk működnek. Lehetővé kell tenni, hogy befolyásuk legyen a politikai döntést hozó intézményekre és minden közfeladat ellátá -

sára. A jogalkotás és jogalkalmazás, valamint a társadalmi és gazdasági döntéshozatal meghatározó tényezőjévé a magántulajdont és a profit el-111

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

érését kell megtenni. El kell érni, hogy az emberek és a közösségeik képtelenek legyenek magukat ellátni, szükségleteiket kielégíteni, s mindenért -

beleértve az élelmezést, ruházkodást és a kultúrát is - készpénzzel fizessenek. Üzleti vállalkozássá kell átalakítani az iskolákat is. Ne legyen az élet -

nek egyetlen olyan vonatkozása sem, amiért ne kelljen pénzzel fizetni. Ez a pénz pedig a nemzetközi pénzkartell monetáris monopóliuma keretében előállított hitelpénz, amelynek minden egyes - levegőből előállított - dollárjáért (eurójáért, jenéért, fontjáért és forintjáért) kamat formájában tényleges értéket képviselő magánadót kell fizetni a szervezett magánhatalom -

nak

A nemzetközi pénzügyi közösség tulajdonában lévő multinacionális korporációk szervezett magánhatalma attól függ, mennyire sikerül az előző

hat pontban felsorolt követelményeket teljesíteni. Ezek a kulturális, jogi, gazdasági és pénzügyi mechanizmusok össze vannak fonódva, és köl csö-

nösen függnek egymástól, s így alkotják a szervezett magánhatalom valódi bázisát. A hatalomnak ez az olajozottan működő intézményrendszere nagyrészt rejtve marad, és a valóság láthatatlan mátrixát alkotja. Tény, hogy támogatások, korlátozott felelősség, a társadalmi és politikai életre gyakorolt mértéktelen befolyás, valamint az információ megszerzése felett gyakorolt monopólium nélkül ezek a korporációk valóban nem lennének mások, mint emberek társulásai. Így azonban olyan koordinált és hatékonyan működő, szervezett magánhatalmi struktúrát alkotnak, amely ma már nagyobb hatalommal rendelkezik, mint az állam által reprezentált közhatalom.

Az emberi tudat gyarmatosítása

A korporációk kulturális hatalma azon a felismerésen alapul, hogy a gaz -

dasági és a politikai hatalom nem tart sokáig, hacsak nincs megfelelően beágyazódva az adott emberi közösség kultúrájába. Ez a kultúra felöleli az adott társadalom szokásos gondolkodásmódját, munkavégzési és együtt-

élési szokásait; az általánosan elfogadott világn ézetet, amelyből az a meggyőződés származik, hogy elkerülhetetlenül úgy kell élni az életet, ahogyan az adott közösség azt gyakorolja. Ezek a hitek, meggyőződések és szoká -

sok olyan mélyen beivódnak, hogy az emberek azt hiszik: sérthetetlen természeti törvényeket, illetve isteni parancsokat követnek. A tömegtájé-

koztatási intézmények, a jól megfizetett gondolati műhelyek, a közönség -

kapcsolatot manipuláló PR-vállalatok, továbbá az oktatási intézmények továbbítják a szervezett magánhatalom üzenetét a főáramlatú közgondol-kodásba.

112

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A korporációk által fizetett hivatásos lobbizók, érdekkijárók nyíltan befolyásolják a politikai döntéshozókat. A gondolati műhelyek (think -tankek) és az alapítványok az oktatókat és a diákokat manipulálják. A gyakran virtuóz technikákat alkalmazó hirdetési ipar pedig a fogyasztók agyát gyúr -

ja, mint az agyagot. A valóságnak ez a korporációs szemlélete és gyakorlata nevetségessé teszi a köztulajdonra, az arányos képviseletre, valamint a va-lódi önrendelkezésre vonatkozó alternatív politikai nézeteket. A korporá-

ciós uralom technikusai minden eszközzel terjesztik azokat a nézeteket és döntési lehetőségeket, amelyek a szervezett magánhatalom érdekeit szol -

gálják, és így elfogadottá teszik a lakosság körében a nemzetközi kere ske-delemtől való függőséget, valamint a politikai kampányok és választások korporációs finanszírozását.

A tömegtájékoztatás magánmonopóliuma

Ma még sok olyan újságíró van, aki kész leleplezni a korporációs bűnözést és hatalomgyakorlást. A lakosság széles körei azonban ma már rendkívül szkeptikusak, sőt igen sokan cinikusak, ha a korrupcióról van szó, amely egyre inkább behatol a társadalmi és gazdasági tevékenység minden részé-

be. A korporációs uralom rendszerében szükségszerűen van jelen az in-tézményesült korrupció, mert a szervezett magánhatalom a korrupció legváltozatosabb technikáival tudja a legsimábban politikai döntésekké kon -

vertálni pénzügyi-gazdasági fölényét.

A tömegtájékoztatási intézmények szorosan függenek a korporációk hirdetéseitől. Éppen ezért mind a nyomtatott, mind az elektronikus mé-

diumok fő terméke ma már nem az objektív tájékoztatás, a tények és a hí -

rek közreadása, hanem sokkal inkább az elfogult és egyoldalú véleményeket tartalmazó közbeszéd terjesztése — úgynevezett véleményműsorok és viták formájában. A legfőbb termék, amit a tömegtájékoztatási ipar előállít, a meghatározott társadalmi rétegeket célba vevő hirdetések. A tömegtájé-

koztatási intézmények egyre kevesebb kézben centralizálódtak a fúziók révén, s ily módon a média világa oligopóliummá alakult át néhány hatal -

mas korporáció tulajdonában. Az Egyesült Államok esetében kiemelhet-jük a Viacomot, a Time Warnert, a New House-t, a Disney-t, a Knight Riddert. Érdekesség, hogy ide sorolható az a General Electric is, amely sokáig csak mint elektromos áramot előállító nagyvállalat volt ismert Ez a General Electric ma az NBC tulajdonosa.

A XXI. század elején a tömegtájékoztatási ipar méreteiben vetekszik az energiatermelő, a hadiipari, a légi közlekedési és a befektető ór iáscégekkel. Az amerikai fővárosban működő lobbizók elérték, hogy a washingtoni törvényhozás teljesen felszabadította a kötöttségek alól az elektronikus és nyomtatott tömegtájékoztatási ipart; számos adózási kedvezményt biztosi -

113

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

tott számukra és lehetővé tette azt is, hogy rátegyék a kezüket a közszolgá -

lati televíziózásra és rádiózásra. A lakosságot információk helyett a nagy -

vállalatok hirdetéseivel árasztják el. Az Egyesült Államokban egyelőre tilt -

ják a jogszabályok, hogy a közszolgálati műsorsz órók hirdetésekkel szakít-sák meg műsoraikat Ennek ellenére a közszolgálati tömegtájékoztatás egyre inkább rá van utalva a korporációk hirdetéseire. Tudományos kutatások révén a legfejlettebb technikákkal célozzák meg az egyes nézői és hallgatói rétegeket, s így próbálják őket fogyasztóvá átalakítani. A világ hirdetéseinek a 2/3-a az Egyesült Államokban kerül kinyomtatásra és su-gárzásra. Japán, amelyik a második, a globális hirdetési ipar 12%-át fogyasztja el.

Az amerikai alapító atyák által létrehoz ott köztársaság és annak alkotmánya különleges fontosságot biztosított a sajtóés szólásszabadságnak.

A tömegtájékoztatási intézmények és a meghatározó sajtótermékek azon -

ban már nem hozzáférhetőek minden amerikai polgár számára. Ennek a hozzáférhetőségnek nagyon is kemény pénzügyi akadályai vannak. Ezek az akadályok tényleges lehetőség nélküli üres joggá redukálják a valódi szó-

lás-és sajtószabadságot. A sajtóés véleményszabadság legnagyobb gátja azonban az indokolatlan méretűvé vált titkolódzás, amely egyaránt jel-lemzi a közhatalmat képviselő törvényhozói, kormányzati és igazságügyi szerveket, valamint a szervezett magánhatalmat képviselő pénzügyi intéz -

ményeket és korporációs szervezeteket. A lakosságnak emiatt nincs lehetősége, hogy kellően tájékozódjék azokról a körülményekről, amelyek meghatározzák életét. A polgárok ily módon attól is el vannak zárva, hogy ténylegesen hatást gyakoroljanak a közügyek intézésére, saját sorsuk alakí -

tására. Az indokolatlan titkolódzás - például az, hogy az 1963-ban bekö-

vetkezett Kennedy-gyilkosságra vonatkozó adatokat csak 2035-ben kívánják a titkosítás alól feloldani — arra utal, hogy a tényleges hatalmat gyakorlók megszerezték maguknak az információs monopóliumot is.

A 2001. szeptember 11-én bekövetkezett tragikus eseményekre vonatkozó adatoknak a zöme is hosszú évtizedekre le van titkosítva, holott a lakosságnak joga lenne ahhoz, hogy az erre vonatkozó és indokolatlanul letitkosított adatokat megismerhesse, mivel ezen események nyomán óriá -

si változások következtek be életében. Egyrészt viselnie kell egy vég nélkü-

linek ígérkező háború terheit. Másrészt egyre több alkotmányos jogát alá kell rendelnie az egyre diktatórikusabban kormányzó állam rendőri mód -

szereinek. Mindebből kiderül, hogy a sajtó-, a szólás-és a véleményszabadság társadalmi szinten illuzórikus és lényegében a magánszférára van korlátozva.

114

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Az úgynevezett közönségkapcsolat manipulációstechnikái Az úgynevezett „public relation" ipar a Global Empire első számú megakorporációjának számító Egyesült Államokban évente 20 és 30 szá-

zalékkal növekszik. Az Egyesült Államok ötszáz legnagyobb korporációja már 1998-ban évente egyenként több mint négymillió dollárt költött PR-tevékenységre. Ha azonban a szűken vett PR-tevékenységhez hozzászá-

mítjuk a menedzsmentre, az alapítványi támogatásra, a korporációs imázsra fordított kiadásokat, akkor ez a költség évente és korporációnként már eléri a 25 millió dollárt. A legtöbbet erre a a célra a telekommunikáci -

ós, az energiaipari és a fogyasztási javakat forgalmazó cégek költötték Az iskolaügy a szervezett magánhatalom kiemelten fontos területe. Az egyetemek és a tudományos intézmények támogatása legitimálja a korpo -

rációk hatalmát. Így tudják eladni tudományos ismeretként az üzleti propagandát. A nagy korporációk dollármilliárdokat fordítanak a kutatóinté -

zetekre, egyetemekre és más kulturális intézményekre. E korporációk igazgatói gyakran tagjai a college-ok és egyetemek irányító testületeinek. A korporációk által finanszírozott és befolyásolt gondolati műhelyek szinte minden egyetemen megtalálhatóak.

A szélsőségesen konzervatív és korporációs tulajdonban lévő alapítványok évente sok millió dollárt fordítanak a politológia, a jogtudomány, valamint a közgazdasági kutatás befolyásolására. C sak példálózva említjük meg a Cornell a Harvard, a Yale, a John Hopkins, a Loyola, a Stanford, a Princeton egyetemeket, valamint a katonai és haditengerészeti akadémiá -

kat. Tizenkétezer állami iskola kötött szerződést a Channel—1 elnevezésű

korporációs hír-és hirdetési hálózattal. Ennek értelmében nyolcmillió diák köteles hetente legalább egy órán át nézni a Channel-1 műsorait. A Channel—1 csak az egyik konkrét példája annak, hogy a kereskedelmi és fogyasztási érdekek miként befolyásolják a közoktatást.

A közvélemény manipulálása és a törvényhozókmeggyőzése A korporációk által alapított alapítványok és think-tankek feladata a korporációs magánhatalom céljainak ismertetése, népszerűsítése. A korporá-

ciók hatalmát megtestesítő Global Empire világstratégiáját leginkább a konzervatív irányultságú Heritage Foundation, a centrista Brookings Institution, valamint a libertariánus irányvonalat követő Cato Intézet reprezentálja.

(A libertarianizmus nem azonos a liberalizmussal. Az előbbi alatt rendszerint a nem közmegegyezéssel jóváhagyott erőszak alkalmazására vonatkozó elméletet értik. Ezen elmélet szerint az egyes emberek teljes 115

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

mértékben rendelkeznek önmagukkal, és erkölcsi joguk van arra, hogy tu-lajdonosi jogaik is legyenek bizonyos feltételek megléte esetén. Ezek a tu-lajdonosi jogok, amelyek személyhez és a személytől elkülönülő dolgokra vonatkoznak, korlátozzák a megengedhető erőszakot egy személlyel szemben. Az erőszak csak akkor elfogadható, ha valakit meg kell akadá -

lyozni abban, hogy mások hasonló jogait megsértse, vagy ha megtörtént egy ilyen jogsértés, akkor annak következményeit jóvátegyék büntetéssel vagy kompenzációval. Az erőszak alkalmazása ártatlan emberrel szemben tehát nem megengedett annak a személynek vagy hatalomnak a részéről, aki és amely ebből hasznot húz. Ezért a hatalmi eszközök és a kényszerí-

tés alkalmazásának korlátozása radikálisan csökkenti a kormányzat számá -

ra az erőszak legitim használatát.)

Az sem mindegy, hogy egy-egy ilyen gondolati műhelynek, kutatóinté-

zetnek mekkora a költségvetése. Így például Amerikában a húsz legfontosabb konzervatív think-tank megkétszerezte a költségvetését 1992 és 1997

között. Az 1990-es években több mint egymilliárd dollárt használhattak fel.

A Global Empire és a Davosí Világgazdasági Fórum Európa irányítói 1970 óta tanácskoznak minden év elején kötetlen formában a svájci Davosban. A résztvevők száma és köre évről évre bővült Ma már a davosi szimpózium napirendjén a globális elit által legfonto -

sabbnak tartott gazdasági, társadalmi és környezetvédelmi problémák szerepelnek. Minthogy a Global Empire egyik legfontosabb évi találkozójáról van szó, a résztvevőkre úgy is tekinthetünk mint élő „Who is who?"-ra, vagyis ki kicsoda a szemünk előtt kibontakozó világbirodalom irányítói körében.

A 2005. január 26-tól 30-ig megtartott találkozón arra a kérdésre keresték a választ a világ irányítói, hogy merre tart bolygónk, és mi vár lakói-ra az elkövetkező évtizedekben. A Global Empire vezetőinek arra kell számítaniuk, hogy ötven év múlva Földünk lakóinak a száma, amely jelenleg már meghaladja a 6 milliárdot, 10 milliárd fölé emelkedhet A népesség leggyorsabban a szegény országokban növekszik, ahol nincs elég élelem és ivóvíz. Már közhelynek számít, hogy a világ erőforrá-

sainak 80%-át a világ népességének 20%-át kitevő fejlett északi országok lakói — pontosabban azok pénzvagyonos rétegei — használják fel. A nyomor, az éhezés és a jobb élet keresése miatt évről évre milliók indulnak a világ centrumországaiba. A nagyrészt illegálisan bevándodókat nem fogadják tárt karokkal. Az Európai Unióban egyik központi feladat az éven -

te félmilliónyi illegálisan érkező távoltartása. Már az Egyesült Államokba is, amely valamikor a bevándodók hazája volt, rendkívül nehéz bejutni.

116

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A 2005. évi davosi fórumon a legnagyobb világcégek és a politikai elit ragjai termés2etesen az emberiség sorsának megjavításáról tárgyaltak. Ez -

úttal azt a jelszót választották, hogy „vállaljuk a felelőssége t a kemény dön-tésekért!" (Taking responsibility for tough choices!) A széles közvéle-ményben azonban úgy tekintenek a résztvevőkre, mint akik tevékenysé-

gükkel megnehezítik az emberek többségének hozzájutását az életfontosságú javakhoz, a tiszta ivóvízhez, az elégséges táplálékhoz, az egészségügyi ellátáshoz és a tanuláshoz. Ugyanezen személyek azok, akik megtagadják tőlük a mozgás szabadságát, azt, hogy oda mehessenek, ahol munkát és megélhetést találnak. A davosi tanácskozás kritikusai a milliók számára nyomort hozó neoliberális gazdaságpolitika képviselőit látják a svájci ta -

nácskozás résztvevőiben, akik önző, partikuláris érdekeik szemüvegén keresztül szemlélik a világ problémáit.

A globalizmus ellenfelei úgy gondolják, hogy alternatív stratégiát ki -

dolgozó másik világtanácskozásra is szükség van. Ez a szándék már jelen volt Seattle-ben és Genovában is. 2005-ben a davosival egyidejűleg a brazíliai Porto Allegrében tanácskoztak a Világ Szociális Fórum keretében a globális birodalom bírálói. A Világ Szociális Fórum négy évvel ezelőtt jött létre és gyorsan kiemelkedő jelentőségre tett szert, mert a világsajtó gyakorlatilag ezt tekintette a globalizáció hivatalos ellenzéki fórumának.

A visszatérő téma ezen a fórumon a szegénység elleni világméretű összefogás. Konkrétan felmerült nemzetközi adó bevezetése abból a célból, hogy megállítsák és leküzdjék az egyre terjedő szegénységet és éhínséget a harmadik világ országaiban. Néhány évvel ezelőtt ez még teljesen utópikus elképzelésnek tűnt, de pontosan a davosi tanácskozás idején hangzott el Chirac francia elnök nyilatkozata, aki támogatta ilyen nemzetközi adó bevezetését. Hamarosan csatlakozott hozzá Lula da Silva brazil elnök is, alá az ENSZ-nél szállt síkra ugyanezért. Magában Porto Allegrében 2005

januárjában 135 ország 6500 szervezetének képviselői tanácskoztak hat napon át. Összesen 2500 rendezvényre és tanácskozásra került sor. Valami tehát megindult a nagyvilágban, amely arra készteti Földünk lakóit, hogy hatékonyan avatkozzanak be saját sorsuk alakulásába.

„Lehetséges egy másféle világ"

Ez volt a jelszava a már említett Világ Szociá lis Fórumnak a brazíliai Porto Allegrében. Heiner Geiβler, aki a Német Kereszténydemokrata Unió, a CDU főtitkára volt 1977-től 1989-ig, s ma a német kereszténydemokrácia nagy öregének számít, Davos és Porto Allegre kapcsán kijelentette: legfőbb ideje, hogy egy államelnök tegyen javaslatot a spekulációs pénzműveletek már régóta esedékes megadóztatására. A világ tőzsdéin és a pénzpiacokon naponta kétezermilliárd dollár forgalom bonyolódik le.

117

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Egy 0,25%-os adó évi ötszázmilliárd dollárt tenne ki. Ez az összeg a hét-szerese annak, amit a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet, az OECD segély formájában nyújt a szegény országoknak. Geiβler a Deutschland Radiónak nyilatkozva rámutatott, hogy szörnyű katasztrófát okozott az Indiai-óceán térségében a szökőár, de hetente többen halnak meg éhínség következtében, mint a szökőár áldozatai. Ezt a problémát nem lehet jótékonykodással megoldani, hanem a globalizáció elkerülhetet -

len folyamatát szükséges emberileg elviselhetővé átalakítani. A mai gazda -

sági világrend nem nevezhető rendnek, mert az úgynevezett shareholder value-hoz, vagyis a részvénytulajdon spekulációs értékéhez igazodik. Ez mindent a tőke egydimenziós profitérdekei szerint orientál, az emberek valódi szükségletei kárára. Ez a rendszer alapjaiban rossz, ezért a felszíni kérdésekkel foglalkozó davosi tanácskozástól nem lehet jó megoldásokat várni. Egy olyan rendszer, amelyben egy vállalat értéke azáltal növekszik a tőzsdén, hogy racionalizálás címén egyre több embert elbocsát, nem nevezhető elfogadhatónak. Ez egyszerre erkölcstelen és gazdaságilag hibás, ezért meg kell változtatni. Neoliberális, kapitalista gazdaság helyett szociá -

lis és ökológiailag is elfogadható nemzetközi piacgazdaságra van szükség.

Heiner Geiβler nem kevesebbet állított, mint azt, hogy a hatvan évvel korábban nemzeti keretek között létrehozott szociális piacgazdaságot kellene világszinten megvalósítani. A világgazdaság jelenlegi rendszerében négyszáz család több jövedelmet húz (ezermilliárd dollár felett), mint há -

rommilliárd embernek az évi keresete. Ezt csak hibás gazdasági struktúra következményének tekinthetjük. Geiβler hangsúlyozta, hogy az NSZK-ban egykor virágzó szociális piacgazdagság német gyakorlatát nem lehet egyszerűen lemásolni. Az igazságosabb gazdasági világrendhez új megoldásokra van szükség. Ellenőrzés alá kell helyezni a tőzsdéket és ehhez megfelelő eszköz lehet a nemzetközi spekulációs adó világszintű bevezetése. Továbbá haladéktalanul fel kellene számolni az úgynevezett off-shore központokat is, amely központokba a gigantikus méretűvé növekedett pénzügyi ipar kimenekíti a spekulációs nyereségét . Ezek az adózás alól kivont hatalmas pénzek aztán a Bermudákról, Liechtensteinről és a hasonló off-shore központokból újból bekerülnek a globális pénzügyi kaszinóba. Ezekből a pénzekből a terroristáktól a maffiákon át a nagyválla -

latokig hatalmas és adózatlan jövedelmeket húz a pénzvagyonos réteg.

Ezért elkerülhetetlen az ENSZ intézményeként működő Világbank és Nemzetközi Valutaalap, valamint a Világkereskedelmi Szervezet demokra -

tikus ellenőrzés alá helyezése.

Mind az európaiaknak, mind az amerikaiakn ak le kell mondaniuk ar-ról, hogy adókedvezményekkel és más támogatásokkal szubvencionálják termékeiket, s így szorítsák ki a harmadik világ országait a világpiacról.

118

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Amíg tehát Davosban nem ezeknek a problémáknak a megoldásáról esik szó, addig sokat nem várhatunk az ilyen tanácskozásoktól.

A Global Empire jövője

Kirkpatrick Sale a Global Empire-t egyszerűen „Amerikai Birodalomnak" nevezi. Ez azonban elrejti azt a mélyebb összefüggést, hogy az Egyesült Államok felett is a nemzetközi pénzügyi közösség uralkodik, s Amerikát csak eszközül használja saját világbirodalma építéséhez. A világtörténe -

lemben eddig számos ókori, középkori és újkori birodalom létezett, s ezek néhány évszázadon belül mind felbomlottak. A birodalmak olyan állam -

rendszereket jelölnek, amelyek szervezeti felépítésüknél és működésüknél fogva hasonló hibákat követnek el. E hibáik közé tartoznak azok a fogya -

tékosságok, amelyek túlzott méreteikből komplexitásukból, belső felépíté -

sük bonyolultságából, a bennük szükségszerűen kialakuló uralmi módszerekből, hierarchikus felépítésükből, valamint egyenlőtlen vagyoni és hatalmi viszonyaikból adódnak.

A Global Empire is hasonló fogyatékosságokkal küszködik. Elsőként kiemelendő, hogy a birodalom központi országa, az Egyesült Államok sú -

lyos környezeti ártalmaktól szenved. A történelem tanúsága szerint a birodalmak mindig pusztították azokat a természeti erőforrásokat — termőföldet, vizeket — amelyektől pedig fennmaradásiak függött. Ennek egyik oka az, hogy korlátot és önmérsékletet nem ismerve használják ki a természet i erőforrásokat. Az Egyesült Államokban is évtizedek óta tart a termőtalaj eróziója, a túlhalászat, az erdők irtása, az ivóvíz szennyeződése, a talaj szi -

kesedése, a túlzott fogyasztás, a természeti kincsek kimerülése, új betegsé-

gek megjelenése, szélsőséges időjárási változások, olvadó jéghegyek és emelkedő tengervízszint, állat-és növényfajok végleges eltűnése és így to-vább. Kijelenthetjük, hogy a Global Empire hatása máris felborította Földünk egyensúlyát. Az Amerikai Védelmi Minisztérium tanulmánya is megállapította: katonai szempontból számolni kell a klímaváltozással, az ivóvíz és az energia katasztrofális hiányával. Mindennek a következménye, hogy bolygónk nem képes többé regenerálódni és megfelelően ellátni a rajta élő embereket. Ezért úgy tűnik, hogy a Global Empire vége nemcsak egy birodalom kimúlását fogja jelenteni, hanem az emberi civilizáció mai formájának a végét is.

Ehhez azt kívánjuk fűzni, hogy az a nemzetközi pénzkartell, amely ennek a világbirodalomnak a haszonélvezője és irányítója, még mindig a fenntartható növekedést és fejlődést szorgalmazza elsősorban az általa az emberiségre rákényszerített pénzrendszerben működő kamatmechanizmus kényszerhatása miatt. Az emberiségnek azonban nem a pénzhoza-mokat garantáló gazdasági növekedésre van szüksége, hanem a természeti 119

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

erőforrásoknak és az emberiség életfeltételeinek a megőrzésére. Fenntartható növekedés valójában nincs, mert véges Földünkön semmilyen alrendszer nem növekedhet végtelenül. A fenntartható pedig arra utal, ami állandó. Tehát nem fenntartható növekedésre, hanem fenntartható termé-

szeti környezetre és erőforrásokra van szükség.

A Global Empire második vészjósló hatása a világgazdaság fokozatos lelassulása, stagnálása. A birodalmak mindig is függtek az erőforrások mértéktelen kihasználásától. A klasszikus gyarmattartó birodalmakat is az állandó terjeszkedés jellemezte, hogy a birodalmi központok újabb és újabb erőforrásokhoz jussanak. Az erőforrások kimerülésével és a nagy távolságokkal egyre költségesebbé vált ezekn ek a megszerzése. Ma a szemünk előtt zajlik az úgynevezett Peak Oil jelenség, amely jelzi: túljutott csúcsán az emberiség rendelkezésére álló kőolaj és földgáz kitermelése. Az egész világgazdaság törékenységére utal, hogy erre a kifogyó energiahordozóra van ráutalva. A Global Empire központi országa, az Egyesült Ál -

lamok érték-előállító termelése egyre csökken, és a reálgazdaság ma csak a nemzeti össztermék 13%-át állítja elő. Már részletesen szóltunk arról, hogy lényegében a harmadik világ tartja el a birodalom központját. Jelenleg napi egymilliárd dollár külföldi pénzbevonásra van szüksége az Egye -

sült Államoknak ahhoz, hogy kereskedelmi deficitjét finanszírozni tudja.

Nyilvánvaló, hogy ez tartósan nem maradhat fenn.

A külkereskedelmi deficithez 500 milliárd dollárt elérő költségvetési deficit járul. Az Egyesült Államok államadóssága elérte a 7,4 trillió dollárt (1 trillió 1000 milliárd). Egyedül a katonai kiadások évi 530 milliárd dollárt emésztenek fel. Most csak utalunk arra, amit már bővebben részle-teztünk, hogy ez az egyik oka annak, hogy a dollár az euróhoz képest elveszítette korábbi értékének 30%-át.

A Global Empire harmadik nagy betegségtünete az erőn felüli katonai kötelezettség vállalása, a lehetőségein való mértéktelen túlterjeszk edés.

Ez az impérium csak osztozik a korábbi birodalmak sorsában, hiszen minden birodalom terjeszkedett, gyarmatosított, és ez arra kényszerítette, hogy katonai mozgásterét minél több országra és területre kiterjessze. Egy bizonyos határig ez megy, ezt követően már a kimerülés jelei mutatkoznak a nyomukban járó összes következménnyel. A veszélyeztetett csapatok megbízhatatlanná válnak, a meghódított periféria lakosai egyre inkább ellenállnak, végül fellázadnak. A Global Empire központi állama George W.

Bush elnöksége alatt már 446 ezer főnyi harcoló egységet tart 725 ismert támaszponton, 38 országban. Földünk 150 országában van valamilyen formájában amerikai katonai jelenlét Ha számításba vesszük, hogy az Egyesült Államok lakói a Föld népességének 5%-át teszik ki, akkor nyilvánvalóvá válik, hogy katonailag lehetőségein felül kötelezte el magát.

120

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A terror elleni háború, a „War on Terror" olyan tág célkitűzést jelent, amely sem az ellenséget nem jelöli ki pontosan, sem a háború tartamát.

Lényegében univerzális és állandó harci készültségről van szó, amely felemészti az Egyesült Államok erőforrásait, és valójában gyöngíti katonai erejét. Ezt az erőn felüli elkötelezettséget jelzi az is, hogy eddig nem sike -

rült az iraki helyzetet stablilizálni. Miközben a Pentagon azt állítja, hogy képes egyszerre a világ különböző pontjain egyidejűleg két háborút is folytatni, úgy tűnik, hogy egyetlen háború sikeres folytatása is komoly nehéz-ségekbe ütközik.

A birodalom hanyatlásának negyedik tünete, hogy a Global E mpire központi országában egyre nő a belső feszültség. A világtörténelemben eddig létezett birodalmak döntő módon belülről omlottak össze, amit a kívülről érkező támadások csak felgyorsítottak. Az Egyesült Államokban még nem ért el kritikus pontot a belső elégedetlenség, ez részben a bíráló álláspontok elfojtásának és a félelemkeltés fejlett módszereinek köszönhető. Mindkettő a belső biztonságra hivatkozva történik. Kifejlődött a töme -

gek ókorból ismert befolyásolásának — a „kenyérrel és a cirkusszal" való manipuláció — virtuóz technikája. Szemtanúi lehetünk a szórakoztatás, a sportok, a televízió, az internet, a fogyasztás, a kábítószerek az alkohol, a szex és a szerencsejátékok hatásos kombinációja révén a dekadencia feltar -

tóztathatatlan terjedésének. De a társadalom manipulálásához aktívan felhasználják a különböző vallásos doktrínákat és módszereket is.

A Bush-kormányzat tart a lakosság részéről érkező bírálatoktól és kész azokkal a legváltozatosabb módon szembeszállni. Nem vesz tudomást a környezetvédelmi és polgárjogi csoportok követeléseiről. Hajlandó lefi-zetni azokat a kommentátorokat, akik a tömegtájékoztatási eszközök útján támogatják. Ezeket a kíméletlen módszereket már a washingtoni törvényhozás ellenzéki tagjaival szemben is alkalmazta. Ezek közé tartozik a hazugságok és félrevezetések kormányzati gyakorlattá tétele. Nemzetközi vonatkozásban pedig Washington megszegte azokat a szerződéseket és évtizedeken át betartott nemzetközi jogi előírásokat, amelyeken a II. világháború utáni nemzetközi rendszer nyugodott.

A Global Empire irányítóinak előrelátó tudatmódosítási programjai meghozták a gyümölcsüket Az Egyesült Államok lakóinak 65%-a (a Gal-lup Intézet 2004-ben folytatott felmérése szerint) meg van győződve arról, hogy a vallás választ tud adni valamennyi kérdésre, de legalábbis a jelen legtöbb problémájára. A Time és CNN közvélemény-kutatása szerint pedig az amerikaiak 59%-a hisz abban, amit a Biblia János Jelenések című

könyve az apokalipszisről, a végidők jeleiről és a világ végéről ír. A jelen valamennyi katasztrófáját Isten akaratának és az utolsó idők jeleinek tekin -

tik.

121

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Kirkpatrick Sale Imperial Entropy: Collapse of the American Empire (Birodalmi entrópia: az amerikai birodalom összeomlása) című írásában, ame -

lyet a http://www.counterpimch.com/sale02222005.html internetes hon-lapon tett közzé, kifejti:

„Nehéz elhinni, hogy egy nemzet, amelynek minden alapvető intézmé-

nye ennyire korrupt, megvásárolt pártjaival, tudósaival, korporációival, brókereivel, könyvvizsgálóival, állami hivatalnokaival — tűrhetetlenül egyenlőtlen jövedelmi és tulajdoni viszonyokon alapuló gazdasági és tár -

sadalmi bázisával — képes lesz hosszabb időn át fenntartani önmagát."

A tudatlanság kősziklájára épült birodalom

A Global Empire olyan birodalom, amely a tudatlanság kősziklájára épült.

Ennek a kősziklának az összetartó ereje az, hogy a világ népei nem értik a magánpénz-monopólium, a hitelpénzrendszer és a kamat kombinált erejét. A magánpénz-monopólium uralmát csak úgy lehet leküzdeni, ha va -

lamilyen formában felszámoljuk a pénz körül fenntartott mesterséges tudatlanságot. Csak a pénzrendszer működésének és pusztító hatásának szé-

les körű megismertetésével lehet szétporlasztani azt a kősziklát, amelyre a nemzetközi beruházó bankárok felépítették a Global Empire-t, a világtörténelem legnagyobb és legpusztítóbb birodalmát. Ha a tudatlanság, mint alap, meginog — bármennyire hihetetlen is — szétporlik, cserepeire hullik szét ez a birodalom. Mert a Global Empire — hasonlóan a hitelpénz-rendszerhez — agyaglábakon nyugszik

A Global Empire-t is, mint annyi minden mást, a következményeiről lehet megítélni Azaz a fát a gyümölcséről. Az előzőekben már részletez -

tük, hogy a szabadjára engedett és teljesen gátlástalanná vált korporációs hatalom egész népeket taszít függőségbe, amely alig különbözik az ókori rabszolgaságtól. Az eladósítás révén kialakult függőség az emberi nyomorúság legváltozatosabb formáit hozta létre. Az adósságteher, am elytől bolygónk lakói egyre inkább képtelenek kivonni magukat, mindent elnyelő

ingoványnak bizonyult. Az eladósodott népek hiába tesznek emberfeletti erőfeszítéseket, nem képesek ettől a tehertől megszabadulni és elmerülnek az adósságfüggőség mocsarában.

Nemcsak az egyes személyek, de a gazdasági szereplők is úsznak az adósságban. Gyakran még jó nevű vállalatok is csak annyit képesek profitként előállítani, amivel éppen esedékes adósságszolgálati terheiket fizetni tudják. Kijelenthetjük, hogy a világcégek többsége is csak könyvelési trükkökkel tudja fenntartani fizetőképességét, többségük olcsón kényszerül el-kótyavetyélni értékeit, csak hogy teljesíteni tudja adósságszolgálati kötele -

zettségeit. De nemcsak az egyes emberek és a vállalatok, hanem az egyes 122

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

országok is el vannak adósodva. Minél nagyobb és gazdaságilag teljesítő-

képesebb egy állam, annál inkább el van adósítva. Az Egyesült Államok ma a világ legeladósodottabb országa és összesített állami, állampolgári és kereskedelmi adóssága a nemzetközi beruházó bankárok felé elérte a 22

trillió dollárt, ami sokszorosa annak a dollármennyiségnek, amely az or -

szág gazdaságában még megtalálható. A világ többi országa is hasonló helyzetben van és Földünk államainak összesített adóssága a sokszorosa annak, mint amennyi pénzzel ezek az országok együttesen rendelkeznek.

Ezt az adósságot soha nem lehet kiegyenlíteni.

Ha lenne olyan ország, amely elhatározná, hogy megfizeti adósságát, akkor a gazdaságának a működését biztosító valamennyi pénzt a hitelező

beruházó bankárok pénzintézeteinek a számláira kellene átutalnia. Ez azt jelentené, hogy az adott ország gazdasága leállna és lakossága katasztrofális nyomorba süllyedne. De még ebben az esetben sem tudna megszabadulni az adott ország már meglévő adósságterheitől. Ha közelebbről szemügyre vesszük azokat az országokat, amelyek ilyen kísérletet tettek adósságaik rendezésére, akkor láthatjuk, hogy pontosan ez történt. Argentínában, Pe-ruban, Brazíliában, Mexikóban és más országokban eltűnt a pénz és átkerült a nemzetközi bankkartell számláira. A súlyos belső pénzhiány pedig folyamatosan nyomta lefelé az életszínvonalat, p usztította az infrastruktú-

rát és megbénította a gazdasági tevékenységet.

Az eladósítás célja nem az adósság visszafizetése, hanem a világ népeinek az alárendelése a korporációk és a korporációkat tulajdonló nemzet -

közi bankárok akaratának. Egy olyan világgazdaságban, ahol a hitelező

bankárok és intézményeik gyakorolják a hatalmat, az igazi cél ennek a ha -

talomnak a fenntartása, és ha lehetséges, további növelése. A nemzetközi pénzkartell és korporációi folyamatosan veszik át egész országok gazdasá -

gi életét. Az egyes nemzetek kormányai egyre szervilisebben alázkodnak meg a nemzetközi bankkartell és korporációi előtt. Tevékenységük egyre inkább az általuk diktált politika megvalósítására szorítkozik.

A hitelező és adós kapcsolatában a hitelező a meghatározó szereplő.

A nemzetközi pénzkartell a saját magánmonopóliumává tette a pénz leve -

gőből történő előállítását és így korlátlan mennyiségű hitelpénz felett ren -

delkezik. Ezzel a fedezet nélküli hitelpénzzel azonban igényt formál tényleges értéket képező vagyontárgyak tulajdonára. Levegőből előállított pén -

zét csak úgy adja kölcsön, ha az értéktermelő reálgazdaság szereplői hagyják jelzáloggal megterhelni ingatlanaikat és biztosítékul felkínálni más, va -

lódi értéket jelentő vagyontárgyaikat. A reálgazdaságban mindig kevesebb pénz forog közvetítő közegként, mint amennyinek onnan ki kell áramla -

nia. A visszafizetendő hitel a kamattal automatikusan megnövekszik.

Ezért nagyobb az összege, mint a felvett hitelnek Az ily módon előálló 123

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

pénzcsökkenés a reálgazdaságban kikényszeríti egy sor gazdasági szereplő

fizetésképtelenségét. Ezeknek a csődbe jutott adósoknak aztán a bankok elveszik a jelzáloggal megterhelt vagy biztosítékként átadott tényleges érté -

ket jelentő tulajdonát. Ha tehát egy adós nem akar ja vagyonát elveszíteni, akkor kénytelen még jobban eladósodni és még több kamatfizetési kötele -

zettséget magára vállalni. Ily módon egyre inkább alárendelődik a pénz -

kölcsönzőknek, akiknek a felette gyakorolt hatalma egészen addig növekszik, amíg abszolúttá nem válik.

A nemzetközi pénzkartell már jelenleg is szinte abszolút hatalmat gya -

korol a reménytelenül eladósított kormányok, a fizetésképtelen iparválla -

latok és minden jelzáloggal megterhelt gazdasági szereplő felett.

Az eladósítás elpusztítja a demokráciát

Amikor a demokratikus technikákkal nem ellenőrizhető szervezett ma -

gánhatalom írja elő a kormányoknak, hogy mit tegyenek, az a rendszer nem nevezhető többé demokratikusnak. A közhatalmi szférában még fellelhető demokratikus folyamatok és technikák csak kulisszául szolgálnak a rejtőzködő valódi hatalom számára. A társadalom erről a helyzetről csak úgy szerezhetne tudomást, ha tájékoztatnák róla a tömegtájékoztatási in -

tézmények. Az elektronikus és nyomtatott sajtó azonban teljesen a pénz szervezett magánhatalmától függ: vagy úgy, hogy a pénzkartell a tulajdo -

nosa, vagy úgy, hogy teljesen el van neki adósodva. Ilyen körülmények kö-

zött valódi szólás-és sajtószabadságról nem beszélhetünk.

Ameddig a nemzetközi pénzkartell és a beruházó bankárok egy kis csoportja a gazdasági élet közvetítő közegének magánmonopóliuma révén meg tudja határozni népek és kormányok sorsát a hitelek nyújtásával vagy megtagadásával, nem beszélhetünk sem szabadságról sem nemzeti ön -

rendelkezésről. A mesterséges ködösítés, félretájékoztatás, a tudatosan elő-

idézett káosz eredményeként az emberek többsége ma még nem képes a bonyolult pénzviszonyokban kiismerni magát. A hatalmat kézben tartó és felelősségre nem vonható pénzügyi elit szinte észrevétlenül szerezte meg ezt az abszolút hatalmat. Onnan lehet tudni, hogy mennyire kártékony ez a hatalom, hogy nyomában soha nem látott mértékűvé nőtt a nyomor, és a szegénység megjelent a világgazdaság centrumországaiban is.

A hitelpénzt a levegőből állítják elő

Ez a cím semmi újat nem tartalmaz, mégis megismételjük, mert jelentése még mindig nem ment át a köztudatba. Kevesen teszik fel a kérdést, hogy ha az egész világ a feje búbjáig adósa a beruházó bankároknak, és ha az adósság nagyobb, mint a világ összes pénze, akkor ezek a hitelezők honnan vették ezt a sok pénzt, és miképpen tudták azt kikölcsönözni? Erre a 124

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kérdésre valójában egyszerű a válasz, de az emberek többsége nem akarja, nem meri elhinni: A világtörténelem legnagyobb csalásáról van szó.

Olyan csalásról, amely számtalan háborút okozott, sok millió ember életé-

be került és egész népeket pusztított el.

Csak fontossága miatt ismételjük el néhány szóval, hogy amikor ebben a magánpénz-monopóliumon alapuló pénzuralmi rendszerben valaki —

egy személy, egy vállalat vagy kormány — kölcsönvesz, mondjuk, egymillió dollárt, akkor az illető bank ezt úgy teremti elő a levegőből, hogy a hitel -

felvevőnek számlát nyit és ráírja a hitelezett összeget. Semmi másról nincs szó, minthogy a bank főkönyvében megjelent egy tétel és megváltoznak a könyvelési számok. Valódi értéket jelentő áruk, vagy árukat jelző pénzek mozgására nem került sor. A levegőből állította elő a bank a kikölcsönzött hitelt. E nem létező pénznek a kikölcsönzéséért a hitelező aztán nemcsak kamatot, hanem munkadíjat és jutalékot is felszámít, továbbá valódi érté-

ket is követel biztosítékul, hamis pénze fedezetéül.

Felmerül a kérdés, hogy ha a szervezett magánhatalom, a nemzetközi pénzkartell megteheti ezt a varázslatot, akkor a közhatalom, az állam, a kormányok miért nem bocsátanak ki pénzt? Ha ez a hitelpénzteremtés lehetséges a szervezett magánhatalom számára, akkor miért nem lehetséges a szervezett közhatalom számára? Ez nemcsak az adott államok és kor -

mányok joga lenne, de egyben kötelessége is, amit azonban nem teljesítenek. Ehelyett a működésükhöz szükséges pénzt kölcsönveszik a szervezett magánhatalomtól azzal hogy a beszedett adóból majd kamatostul visszafizetik. Ha az adóbevételeik fedezetére nem hitelpénzből finanszí -

roznák a kormányok közkiadásaikat, hanem a saját maguk által kibocsátott pénzből, akkor hatalmas adósságterheik után nem kellene kamatot fizetni-

ük. A népszuverenitás demokratikus elvéből következik, hogy az annak részét képező monetáris szuverenitás is a társadalom egészét képviselő

közhatalmat illeti meg. Ezért az egyes államoknak és kormányzatoknak nem is szabadna monetáris szuverenitásukról lemondani és azt átengedni a szervezett magánhatalmat képviselő nemzetközi pénzkartellnek.

Az eladósítás - a hatalom átvétele

Nem nehéz belátni, hogy ez a pénzuralmi rendszer, amelyet Arisztotelész a

társadalom

szükségleteire

termelő

ökonómiával

(közgazdasággal)

szemben krematisztikának (pénzgazdaságnak) nevezett, fenntarthatatlan rendszer. Lehetővé teszi a világot uraló nemzetközi pénzkartell számá ra, hogy magánpénz-monopóliumára támaszkodva tetszése szerint szabá-

lyozza a forgalomban lévő pénz mennyiségét, ezáltal a saját ellenőrzése alatt centralizálja a világ termelővagyonát és erőforrásait. Ennek a felmér -

hetetlen hatalomnak az egyedüli forrása az, hogy tudatlan, illetve megvásá-

125

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

rolt politikusokkal legalizáltatni tudta a pénzhamisítás monopóliumát a maga számára.

A nemzetközi pénzkartell semmiféle értéket nem állít elő, és az általuk létrehozott nemzetközi rendszer részeként létrehozott magyarországi bankrendszer sem állít elő semmilyen értéket Ugyanakkor köztudomású, hogy a pénzintézetek és a bankok minden képzeletet felülmúló hatalmas profitot tesznek zsebre évről évre, és cserébe nem adnak semmit a társa -

dalomnak. Magyarországon a bankok, amelyek 82%-ban külföldi tulajdonban vannak, a betétesektől, illetve külső forrásokból szerzett pénznek a tizenkilencszeresét kölcsönözhetik ki, természetesen kamatra és fedezet megkövetelésével.

Valójában az úr és a szolga viszonyának posztmodern változatával állunk szemben, amikor is a pénzteremtés lehetőségével rendelkező banká-

rok gyakorolják a hatalmat a gazdasági szereplők, a mezőgazdasági gazdál -

kodók és érték-előállító dolgozók, de a kormányok felett is. Ez a rejtett uralom a hatalmas vagyon i egyenlődenségek okozója. Felmerül a kérdés, hogy miért és meddig kell még elviselnie az emberiségnek ezt a rendszert?

Ez annál inkább jogos kérdés, mivel viszonylag egyszerű lenne az emberi -

ség nyomorúságát okozó uzsoracivilizációt megváltoztatni. A nép szuverenitás révén legitimált kormányoknak a közhatalom gyakorlóinak egyszerűen vissza kellene venniük az úgynevezett monetáris felségjogokat a nemzetközi pénzkartelltől. Azaz kizárólag a közhatalom, az állam bocsát -

hatna csak ki pénzt és osztaná szét kamatmentes használatra az érték-előállító és termelő gazdaság szereplői között. A közhatalom a közpénz -

rendszer segítségével megfelelően tudna gondoskodni arról, hogy kellő

mennyiségű közvetítő közeg — pénznek nevezett jel - álljon a termelő

gazdaság rendelkezésére azért, hogy az megfelelően tudjon működni. Bármely kormány az adott ország választópolgárainak a támogatásával visszavonhatná a nemzetközi pénzkartelltől azokat az előjogokat, ame -

lyekkel ezt a romboló hatású hatalmát gyakorolja. Ehhez ter mészetesen politikai akaratra lenne szükség, amelyet a kormányzatok csak hatalmas népi nyomásra kényszerülnének tanúsítani.

Azért rendkívül fontos a nemzetközi pénzkartell szempontjából a la -

kosság tájékozatlanul tartása, mert a tájékozatlan, és az eladós ítás révén nyomás alá helyezett, megzavarodott, gyakran munkanélküli és kétség -

beesett tömegek egyszerűen képtelenek megfelelően informálódni arról hogy mi az igazság a pénzrendszer vonatkozásában, és mi is az igazi oka nyomorúságuknak. A pénzrendszerre vonatkozó alapvető ismereteket ki-hagyták az iskolai oktatásból, hiányosan és egyoldalúan találhatók meg az egyetemi képzésben is. A pénzkartell által tulajdonolt, illetve ellenőrzött tömegtájékoztatásból a pénzügyi összefüggések valódi elemzése ki van 126

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

tiltva. Amit mégis megtudhatnak az emberek, nem más, mint zavaros és megtévesztő félretájékoztatás. A nemzetközi pénzkartell valóságos művé -

szetté fejlesztette a félrevezetést a pénzügyekre vonatkozóan. Ennek az eredménye az, hogy a nemzetközi pénzügyi közösség zavartalanul építheti a Global Empire-t, és a világ népei nem értve a bajok okait, nem a tényleges okozókat teszik felelőssé.

További gondot jelent, hogy azok a csoportok is, amelyek már felis -

merték ennek a pénzuralmi rendszernek egyik vagy másik összefüggését, nem rendelkeznek egységes diagnózissal és a hatékony terápiát szolgáló stratégiával. Ezért nem sikerült elérniük átütő eredményt. A szegénység terjed és fokozódik az igazságtalanság. Elszegényedve egyre többen veszí-

tik el önrendelkezésüket, s a természeti környezet feltartóztathatatlanul pusztul tovább.

Ha kellő létszámú kortársunk értené a kamatszedő hitelpénzrendszer működését, hogy az milyen módszerekkel, mennyire aránytalanul gazdagít egy kis létszámú bankárkasztot, miközben egész népeket taszít adósság-függésbe, továbbá hogy a pénzkartell nemcsak pénzügyeiket, gazdaságukat, de tömegtájékoztatási rendszerüket is ellenőrzi, akkor már hatékonyan lehetne fellépni a közpénzrendszer visszaállítása érdekében.

Ha valaki azt is megérti, hogy a föléje nőtt pénzhatalom viszonylag egyszerűen megdönthető, hogy nincs másra szükség, mint a pénz kibocsá-

tásának és forgalomba hozatalának a közösség — a társadalom egészét képviselő demokratikus állam, az Országgyűlés és a kormány — ellenőrzése alá való visszahelyezésére, a pénzkibocsátás magánmonopóliuma megszünte -

tésére, akkor megreped a tudatlanság kősziklája, az az alap, amelyre ez a oénzhatalom épült. Bármennyire hihetetlennek tűnik, de ily módon fel lehet számolni a pénzkartell világuralmát.

127

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Productíon Peak Oíl

- elmélet vagy valóság?

Számos amerikai még mindig nem érti, hogy valójában egy birodalomban él, amelynek már csak kulisszája a sokat emlegetett demokrácia. Ha a folyamatok a jelenlegi irányban haladnak, akkor az a demokratikus kö ztársaság, amely valamikor az Egyesült Államok volt, alig lesz többé felismerhe -

tő. Sokan a változásokat gazdasági, pénzügyi okokra vezetik vissza. Mások viszont úgy látják, hogy 2001. szeptember 11-ével a hidegháború utáni szabályok radikálisan megváltoztak. Azok, akik nem hisznek a hivatalos magyarázatokban, valahol máshol keresik az igazi motívumokat, a törté -

nések miértjét és hogyanját. Az egyik egyre divatosabb magyarázat a „Peak Oil", amely szinte mindent érthetővé tesz elfogadói számára.

Mi ez a „Peak Oíl"?

Azt jelenti, hogy az az energiahordozó, amely ma a világgazdaság alapja, vagyis a kőolaj, olyan szerves maradványokból származó fosszilis anyag, amely egyrészt csak korlátozott mennyiségben áll az emberiség rendelkezésére, másrészt ennek a kitermelési szintje elérte lehetőségeinek a csúcsát.

Ennek a kritikus szintnek „Olajcsúcs", azaz „Peak Oil" a neve. Az amerikai elnökválasztásnak nevezett színjátékot sok amerikai egy szuperkorpo -

ráció igazgatójának kijelöléséhez hasonlította. Ezért e sz uperkorporáció vezérigazgatói tisztségére pályázó mindkét kijelölt személy megfelelően tá -

jékozott volt arról, hogy előállott a Peak Oil szituáció. Erről azonban gon -

dosan hallgattak, hogy elkerüljék a társadalmi méretű káoszt, de legfőképpen az olajkitermelő és -forgalmazó vállalatok részvényárainak a csökkenését. E szerint a gondolkodásmód szerint a Peak Oil olyan globális ener -

giaválság, amelyhez hasonlót eddig nem ismert az emberiség. Ha ez a vál -

ság teljes mértékben kibontakozik, akkor az élelmiszerárak elviselhetetlenül magasak lesznek, s az amerikai életmód, ahogy ma ismert, el fog tűnni.

A Peak Oil ugyanis azt jelenti, hogy véget ért a fenntartható növekedés folyamata véges méretű bolygónkon. Egy ilyen nagy horderejű kérdésről érthető módon a „szuperkorporáció" egyik „vezérigazgatóságra" pályázó-

ja sem kívánt párbeszédet folytatni a lakossággal.

Akik hisznek a Peak Oil elméletben, szinte sajnálkoznak azokon, akik tájékozatlanságból, tudatlanságból ezt az elméletet valamiféle tudatos fél -

revezetésnek tartják, amely valójában a kőolajban érdekelt világcégek ér -

128

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

dekeit szolgálja. Eszerint nem kell védelmezni ezt az elméletet, mert a kö -

zeljövő tényei kellően alá fogják támasztani. Az elmélet követői között tu -

dományos fokozattal rendelkező egyetemi tanárok is szép számmal találhatóak. Közéjük tartozik Carolyn Baker, az Új-mexikói Egyetem tanára.

Szerinte először azt kell az amerikaiaknak tudomásul venniük, hogy biro -

dalomban élnek, s hogy ez a birodalom egy fasisztoid állammá alakult át.

Véget kell vetni annak a fantáziálgatásnak, hogy még mindig demokráciá -

ban élnek és hogy módjuk van a megfelelő pályázókból megválasztani politikai vezetőjüket.

Másodszor azt is tudomásul kell venniük, hogy el kell utasítaniuk a szeptember 11-érői nekik feltálalt meseszerű legendákat. Carolyn Baker személy szerint azt hiszi, hogy 9/11 tragédiájának felderítése vízválasztó lehet az amerikai társadalom számára, ugyanis a 9/11 igazságkeresők olyan tömegmozgalommá nőhetnek, amely mozgalom valóban megvált oztat-hatja az egész Egyesült Államok fejlődési irányát.

A professzor harmadik ajánlása az, ami a következő fejezetek fő témá -

ja lesz, amely arról szól, hogy eljött az idő az alapos takarékosságra és fel kell készülni arra, hogy ki-ki maga állítsa elő az életfenntartásához legszük-ségesebb termékeket. Carolyn Baker gondolataiból annak a szemléltetésé-

re idéztünk: milyen illúziókat fűznek még magasan képzett amerikai ér -

telmiségiek is ahhoz, hogy rendkívüli helyzet állott elő az egész világcivili -

záció vonatkozásában az alapját képező energiahordozónak, a fosszilis eredetű kőolaj fokozatos elfogyása, majd eltűnése miatt.

A kőolaj és a földgáz eredete

Ahhoz, hogy megértsük a Peak Oil dilemmáját, néhány gondolat erejéig foglalkozni kell a kőolaj és a földgáz eredetével. A kőolajról tudjuk, hogy földkéregben előforduló, vízzel nem elegyedő éghető folyadék, amely fő-

leg szénhidrogénekből áll. A földgáz szintén a földkéregben található, a kőolajjal együtt vagy attól különállóan. A kőolajtól eltérően főként illé-

kony, telített szénhidrogéneket tartalmaz.

A ma általánosan elfogadott felfogás szerint a kőolaj és a földgáz leg-nagyobbrészt tengeri élőlények maradványaiból keletkezett. Az elpusztult élőlények az üledékes kőzetekben halmozódtak fel, ahol testük szerves alkotórészei az oxigéntől elzárva bomlásnak indultak. Ez a geológiai feltéte -

lek között végbemenő bomlás vezetett a kőolaj és a földgáz képződésé -

hez. Ezt az elképzelést az támasztja alá, hogy a kőolajból elkülönítettek olyan bonyolult - köztük optikailag aktív szerves vegyületeket is - amelyek nagy valószínűséggel csak élő szervezetekből származhattak.

Ha a növényi és állati eredetű szerves vegyületek oxigén jelenlétében bomlanak el, azok széntartalma szén-dioxiddá alakul át és a levegőbe ke-129

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

rül. A levegőben lévő szén-dioxidot viszont a növények az asszimiláció során megkötik és abból a klorofill segítségével, a fényenergia felhasználá-

sával szerves vegyületeket építenek fel.

(A klorofill vörös és kék fényt nyel el a napfényből. Nem oldódik a növényi sejteket megtöltő vizes oldatban, hanem a sejtekben található ko -

rongszerű kloroplasztok membránjaihoz kapcsolódik. A fotoszintézis ezekben a kloroplasztokban zajlik és itt alakul át a fényenergia kémiai energiává. A klorofillban elnyelt fény szolgáltatja az energiát és a növény a szén-dioxidot és a vizet oxigénné, valamint szénhidráttá alakítja át.) Mivel ezekből a vegyületekből többfokozatú lebomlás során ismét szén-dioxid képződik, megvalósul a szén természetes körforgása. A kőolaj, a földgáz és a kőszén képződése arra vezethető vissza, hogy a szén egy ré-

sze folyamatosan kilép ebből a körforgásból, mivel oxigénmentes környezetbe kerül.

Időről időre már eddig is felbukkantak elméletek, amelyek szerint a kőolaj és a földgáz elsődlegesen szervetlen eredetű anyag. Az utóbbi idő-

ben azonban pontosan a „Production Peak Oil" jóslatok nyomán ezt a nézetet egyre több nyugati tudós és olajkutató is vallja, így Thomas Gold és dr. J. F. Kenney. Thomas Gold (1920-2004) neves asztronómus volt, a Cornell Egyetemen kutatott és tanított, tagja volt az Egyesült Államok Nemzeti Tudományos Akadémiájának. Thomas Gold a szovjet, elsősorban ukrán és orosz kutatók nyomán úttörő munkát végzett a planetáris szénhidrogének eredetével kapcsolatosan. 1992-ben nyújtotta be megvitatásra az Amerikai Tudományos Akadémiának a The Deep Hot Biosphere -

Mély forró bioszféra című tanulmányát. Ebben terjesztette elő az azóta is vitatott elméletét a kőolaj és a földgáz előfordulási helyeire vonatkozóan.

Thomas Gold elmélete szerint a nyersolaj-lelőhelyek a természetes földgázképződés folyamatához kapcsolódnak. Ez a földgáz táplálja azokat a baktériumokat, amelyek igen mélyen élnek a Föld felszíne alatt. Gold publikált egy hasonló című könyvet 1999-ben, amely lényegében 1992-es tanulmányának érvelésére támaszkodott, és az élet eredetére vonatkozó újabb nézeteit is magába foglalta. Gold és követői szerint a kőolajban ta -

lálható baktériumoknak tudható be a biológiai eredetű maradványanyagok jelenléte a fosszilis energiahordozókban, szükségtelenné téve a kőolaj és földgáz keletkezésére vonatkozó biogenetikus (szerves anyagokra támaszkodó) elméletet. A baktériumok tevékenysége magyarázatot adhat más furcsaságokra is az ásványi anyagok koncentrációiban.

Mint már utaltunk rá, a nyugati geológusok és kőolajkutató szakemberek a petróleum szervetlen eredetére vonatkozó elméleteket nem fogad -

ják el és a hivatalos álláspont szerint a szerves eredetre vonatkozó elmélet kellő magyarázatot ad a fosszilis energiahordozók kialakulására és le lőhe-130

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

lyeinek kutatására. A legtöbb geológus elismeri, hogy a geológiai karbon -

ciklus felöleli a földkéreg szerkezeti mozgásaival kapcsolatos, és a földfel -

színhez visszatérő szénvegyületmozgásokat. Bebizonyított tény, hogy a szénvegyületek különböző módon haladnak a felszín felé. Thomas Gold és több más geológus rámutatott, hogy a biológiai eredethez kapcsolódó elméletek azonban nem adnak magyarázatot olyan jelenségekre, mint pél -

dául a hélium jelenléte a kőolajmezőkön, valamint azt sem magyarázzák meg, hogy mi játszódik le azokon az olajmezőkön, amelyek nagy mélység -

ben lezajlódó geológiai folyamatokkal függnek össze. A közelmúltban tett felfedezések kimutatták, hogy baktériumok sokkal mélyebben is előfor -

dulnak, mint ahogy azt korábban hitték. De ez önmagában nem elég tudományos bizonyíték Gold elméletének alátámasztására, ugyanakkor még -

is súlyt ad érveinek.

Az a vegyi folyamat, amelynek során az állati hulladék átalakul szén -

hidrogén energiahordozóvá, tartalmaz olyanokat is, amelyek baktérium ok nélkül is végbemehetnek. Mindez azonban nem ad magyarázatot arra, hogy miként kerülnek a kőolajba olyan maradványok, mint például a mágnesvasérc.

Mielőtt tovább folytatjuk a szemben álló érvek felsorakoztatását amel -

lett, hogy a kőolaj és a földgáz fosszilis eredetű és ezért véges mennyiség áll rendelkezésre, másrészt azokat az érveket, amelyek azt támasztják alá, hogy a földgáz inorganikus, abiotikus eredetű, amelynek a forrása a Föld magmájában van és ezért mindaddig, amíg bolygónk létezik, kőolaj is lé-

tezni fog — tegyünk egy kitérőt!

Prouty véletlen találkozása a kőolaj eredetével (L. Fletcher Prouty az Egyesült Államok Légierejének nyugalmazott ez -

redese. Utolsó szolgálati beosztásában összekötő tisztként működött a lé -

gierő, majd pedig a Védelmi Minisztérium, azaz a Pentagon és a CIA kö-

zött. Ily módon a titkosszolgálat katonai vonatkozású ügyeiről első forrás -

ból tájékozódhatott Minthogy nem a CIA alkalmazottja volt, nem kellett letennie olyan titoktartási esküt, mint a hírszerző szolgálat al kalmazottai-nak.)

1996. június 20-án Prouty ezredes hozzászólt ahhoz az interneten fo-lyó vitához, hogy megújuló energiahordozó-e a kőolaj vagy sem. Prouty a következőket állította:

»A kőolajat gyakran „fosszilis" energiahordozónak is nevezik; ennek az az oka, hogy korábban létező, élő organizmusokból származtatják Ez el -

fogadhatónak tekinthető, amikor az olajkutakat a földkéreg fosszilis réte -

geibe fúrták; manapság azonban nagy mennyiségű kőolajat találtak olyan 131

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

mélyebbre fúrt olajkutaknál, amelyek minden fosszilis szint alá hatoltak.

Miként jöhet a kőolaj a fosszilis rétegekből, vagy korábban élő anyag ma -

radványaiból, ha az mélyen a fosszilis rétegek alatt található kőzetekben létezik? Nem jöhet korábban élő organizmusokból, szerves anyagból.«

Daniel E. Reynolds ezzel kapcsolatban kérdést tett fel az interneten keresztül Proutynak, aki a következő választ küldte neki:

»DanieL, megfelelően használod az abiotikus kifejezést. Mint nem fosszilis energiahordozónak, a petróleumnak nincs élő eredete. Vegyi elemeket tartalmaz, amelyek élő anyagokban is előfordulnak; de nem volt „korábban élő anyag." Nem volt elég „korábbi élő anyag" a Teremtés óta, hogy annyi kőolaj legyen belőle, amennyit már a mai napig felhasználtak Ezzel kapcsolatos ismereteim 1943-ig nyúlnak vissza. Ekkoriban pi-lóta voltam és az Egyesült Államok geológiai földmérő csoportját szállítottam Casablancából Dhahranba, Szaúd-Arábiába. Ott találkoz-tunk a Standard Oil kutatóival. Ezután visszatértünk Kairóba, hogy fo-gadjuk Roosevelt elnököt, aki 1943 novemberében ott találkozott Chur -

chill-lel és Csang Kaj-sekkel. Roosevelt elrendelte egy olajfinomító felépí-

tését a II. világháború céljaira. Ez vezetett az ARAMCO megalakulásá -

hoz.

Az 1970-es évek energiaválsága idején a Szövetségi Alkalmazottak Energia Szemináriuma programjának a résztvevőjeként képviseltem az Egyesült Államok vasutakkal kapcsolatos iparvállalatait a Stratégiai és Nemzetközi Tanulmányok Központjában (Center for Strategic and International Studies), amelyet a Georgetown Egyetem szponzorált. Ez 1974 januárjában kezdődött, és négy éven át tartott Az volt a célja, hogy megvitassa az Egyesült Államok energiarendszerének működését és új távlatokat nyisson az energiakutatás számára. A programokon rendszeresen részt vett Henry Kissinger és James Shlesinger is.

Az egyik találkozó szünetében az ebédlőben Arthur Kantrowitz, az AVCO cég bostoni Kantrowitz Laboratóriumának vezetője mellett ültem. Az asztalnál velünk együtt négy fiatal geológus a petróleumról cserélt eszmét. A beszélgetés során egyikük megjegyezte, hogy a petróleum szerves anyag és fosszilis energiahordozó. Szó szerint idézte a Rockefeller Bibliát. Kantrowitz a mögötte ülő geológushoz fordulva megkérdez -

te: „Valóban azt hiszi, hogy a petróleum fosszilis en ergiahordozó?" Az illető rávágta, hogy feltétlenül, és mind a négyen csadakoztak hozzá.

Kantrowitz figyelmesen hallgatott és megjegyezte:, A legmélyebb fosszilis anyag, amelyet valaha is találtak, 4877 méterre feküdt a tengerszint alatt. Ennek ellenére mi már olyan kutakból is nyerünk kőolajat, amelyek 132

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

9144 méter mélyen vagy az alatt vannak. Hogyan kerülhet ilyen mélyre fosszilis energiahordozó? Ha az valamikor élő anyag volt, akkor a felszí -

nen kell előfordulnia. Ha nem alakult át petróleummá a fel színen vagy annak a közelében, akkor miképpen tud ilyen mélyre kerülni? Mi a nehezebb fajsúlyú: a kőolaj vagy a víz? A víz. Így annak kellene mélyre hatol -

nia és nem a kőolajnak. Az olajnak a víz tetején kellene maradnia, ha az

'organikus' és 'könnyű' lenne."

Valamennyien egyetértettek, hogy a víz a nehezebb fajsúlyú, és ha lenne valamilyen rés vagy más nyílás, amelyen ez az „organikus anyag"

lehúzódhatna a föld magmájához, akkor először a víznek kellene leszivá -

rognia és a kőolaj a földfelszínhez közelebb helyezkedne el. Ez ésszerű-

nek tűnik. Még ha egyet is értünk, hogy a „magma ásványi anyagok és organikus anyagok durva keveréke nem sűrű halmazállapotban", ez még nem jelent petróleumot, és ha az lenne, akkor a Föld felszínéhez közelebb kellene előfordulnia, mint a nálánál nehezebb víznek.

A D. Van Nonsttand Tudományos Enciklopédia meghatározá-

sa szerint a „magma" olvadt anyag. Természetes, komplex, folyékony, magas hőmérsékletű szilikát oldat, valamennyi izzó kőzet ősanyaga, mind a beáramlásos, mind a vulkanikus kőzeteknél. A magma eredete ismeretlen.

Néhány évvel ezelőtt írtam két-három oldalt, amely megjelent a McGraw Hill Tudományos és Technológiai Évkönyvben Vasútter-vezés és -építés (Railroad Engineering) cím alatt. Ez is kissé bizonytalan a petróleum eredetét illetően: annak a szerves anyagnak, amely a tengeri környezetben keletkezik, vagy onnan származik, kevesebb mint 1%-a szerves anyag és ez megtalálható az óceán üledékében. A legtöbb petró-

leum a katagenezis folyamatában jön létre. (A mineralizáció, azaz ásvá-

nyoknak, fémeknek valamely kőzetbe való behatolása — vagyis az ásvány-képződés, kapcsolatban áll különböző fejlődéstörténeti folyamatokkal.

Az ércek kialakulása négy fejlődési fázisának az egyike a katagenetikus fázis -D.J.)

Ha elégséges szerves anyag van jelen az óceán üledékében, amelyek átmennek ezen a folyamaton, akkor ezek lehetséges petróleum-lelőhelyek Mélyen fekvő tengeri organikus anyagok, főleg kőolajat, míg a szá-

razföldi növények maradványai főleg földgázt nyújtanak Mindez nem vezet minket sehová. Én még mindig visszatérek Kant-rowitzhoz. Minthogy az olaj könnyebb, mint a víz — mindenütt a Föl-dön, ezért nem lehetséges, hogy a kőolaj organikus eredetű, fosszilis energiahordozó legyen, amely a Föld felszínén, vagy annak a közelében keletkezett és a vizet megelőzve hatolt át a Föld kérgén, s jutott le a mély-be. A kőolajnak sokkal mélyebbről kell erednie, és fokozatosan utat 133

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

találnia felfelé a mélyen fekvő lelőhelyekhez, amelyek már elérhetőek a felszíni kőolajfúró tornyok számára. A kőolaj tehát mélyről jön. Éppen ezért a petróleum nem fosszilis üzemanyag-hordozó, amely a Föld felszínén vagy annak a közeléből származik.

A XIX. század olajkitermelői képviselték azt az álláspontot, hogy fosszilis energiahordozó azért, hogy létrehozzák és elterjesszék azt a koncepciót, miszerint csak korlátozott mennyiség áll rendelkezésre, és ezért a kőolaj rendkívül értékes. Mindez jól beleillik a „kimerülés alapján járó felár" igényléséhez.

A C. S. I. S. - Center for Strategic and International Studies (Straté-

giai és Nemzetközi Tanulmányok Központja) - 1978-as rendezvényein a Közös Piac energiafőnöke, a francia M. Montibrial mondotta nekünk, hogy miközben a petróleumot hordónkénti 20 dollárért vagy többért árulják a világpiacon, az olajkutaknál nem kerül többe, mint 25 cent hordónként Ez a mi igazi petróleumproblémánk. Több mint 1 dollár 50, 1 dollár 60 centet fizetünk egy gallon kőolajért, ami csak egy hordónak a 42-ed része. Akik érdeklődnek, azoknak többet kell tanulniuk a brit Közlekedési Intézettől, s ne vesztegessék idejüket az OPEC-re (Organizaüon of Petroleum Exporting Countries - a Kőolaj Exportáló Országok Szervezete) és a „Fedő" történetre.

Azok, akik a pennsylvaniai olajkutakat „szárazra" szivattyúzták a XIX. század végén, valójában megőrizték mindazt jobb napokra, amit még tartalmaztak«

Fletcher Prouty ismertetett levele nyomán szerteágazó vita bontakozott ki a kőolaj eredetéről. Ez a vita az interneten és a szaklapok hasábjain a mai napig tart. A XIX. században kezdődött tudományos eszmecsere te-hát nemhogy alábbhagyott volna, hanem egyre nagyobb intenzitással folyik. Kezdettől fogva voltak olyanok, akik azt állították, hogy a kőolaj primordiális (ősi, elsődleges, alapvető) eredetű anyag, és bolygónk kialakulásával egyidejű. Ebből követtezően szervetlen folyamatok során kelet -

kezik. Mások azzal érveltek, hogy a kőolaj az élő organizmusok bomlás -

termékeiből jött létre, elsősorban az óceánban található planktonokból.

Planktonoknak nevezik a vízben lebegő, saját mozgást alig végző parányi élő szervezetek összességét Ezek a planktonok több millió évvel ezelőtt óriási mennyiségben elszaporodtak egy viszonylag rövid ideig tartó globá -

lis felmelegedés időszakában. Ezt követően maradványaik bekerültek az óceán üledékébe - egyelőre nem kellően felderített körülmények között.

A XX. század második felében a geofizika és a geokémia tudományá -

nak előrehaladásával a tudósok többsége a kőolaj biológiai eredetét hirdető elmélet mögött sorakozott fel. Orosz és ukrán tudósok egy kis csoport-134

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

a néhány nyugati kollégájával egyetemben — ezek közé tartozik a már korábban említett Thomas Gold, a Cornell Egyetem fizikusa - kitartottak a kőolaj abiotikus, azaz nem biológiai, szervetlen eredetét valló elmélet mel -

lett Mivel ezt az elméletet elsősorban orosz és ukrán tudósok dolgozták ki, ezért egyesek közülük úgy tekintenek Thomas Goldra, mint aki az ő

kutatási eredményeiket átvette. Ezért az amerikai tudós 1998 -ban megjelent The Deep Hot Biosphere (A mély izzó bioszféra) című könyvét plágium-nak tekintik. A könyv azonban felkeltette a közvélemény figyelmét és szé-

les körű vita bontakozott ki arról, hogy végül is honnan származik a kőolaj és mennyi áll rendelkezésre belőle. Thomas Gold azzal érvelt, hogy a szénhidrogén különböző változatai már a Naprendszer kialakulásakor lé -

teztek, és jelenlegi ismereteink szerint nagy mennyiségben előfordulnak a Jupiteren, a Szaturnuszon, az Uránuszon és ezeknek a bolygóknak a hold-jain. Minthogy a Naprendszernek ezeken a planétáin élet soha nem létezett, ezért a kőolaj kezdetektől fogva létező, primordiális anyagnak tekin -

tendő. Ez az abiotikus elmélet lényege.

Ebből az elméletből az következik, hogy korlátlan mennyiségben áll rendelkezésre folyékony halmazállapotú primordiális szénhidrogén a földkéreg mélyebb rétegeiben. Ezek a hatalmas méretű, mélyen fekvő készletek lassú folyamat keretében, időről időre pótolják azokat a földfelszíni kőolajtartalékokat, amelyeket a hagyományos kőolajkutak a kitermelés ro -

lyamán megcsapolnak. A kőolaj-kitermelő és -finomító vállalatok a bioló-

giai eredetet valló elmélet alapján tárták fel sikeresen a kitermelhető kő-

olajmezőket. Ha valóban léteznek érintetlen, mélyen fekvő szénhidrogén -

készletek, amelyek lassanként újratöltik a kőolajkutak ált al kimerített mezőket, úgy tűnik: a tényleges termelés szempontjából nem játszanak meg -

határozó szerepet. Ezt az az egyszerű tény támasztja alá, hogy világszerte kőolajés gázmezők tízezrei merültek ki, és ez a bizonyos újrafeltöltődés csak nagyon ritkán volt megfigyelhető. Emiatt a ritkaság miatt kereske -

delmi szempontból nincs jelentősége az elméleti vitának Ez ténylegesen nem befolyásolta sem a kőolaj-kitermelés mennyiségét, sem a kereslet és a kínálat alakulását.

A nem biológiai eredet mellett kitartók hangsúlyozzák, hogy a hagyományos kőolaj-kitermelést végzők tevékenységét egy helytelen elmélet valójában csak korlátozza. Ez az elmélet megakadályozza, hogy feltárják a mélyebben fekvő primordiális eredetű kőolajkészleteket. Ha megfelelő helyen végeznének fúrásokat, sokkal több kőolajat találnának, mint jelenleg.

Amikor ezt az állítást tudományos próbának vetették alá, a legjobban do -

kumentált abiotikus kísérleti fúrás is — kereskedelmi szempontból - kudarcnak volt minősíthető. Így tehát, ha az abiotikus elmélet részben vagy egészben tudományosan mégis érvényesnek bizonyulna, akkor sem lenne 135

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

érezhető gyakorlati következménye sem az olajkutak kimerülése, sem a jelentkező globális kőolaj-kitermelési csúcs, azaz a „Produciton Peak Oil"

szempontjából.

Mindez azonban nem elégséges ahhoz, hogy a kőolajprobléma szá-

mos kérdését eldöntsük. Ugyanis ha a kőolajtermelés elérte a lehetséges intenzitás maximumát, akkor súlyos világgazdasági és világpolitikai követ -

kezményekkel kell számolni. A kőolaj-kitermelés csúcsa: a „Production Peak Oil" abban az időszakban következett be, amikor a motorizáció so -

ha nem látott mértékben gyorsult fel a világ két legnépesebb országában —

Kínában és Indiában. Ezzel olyan energiahordozó többletszükséglet jelent meg amely a jelenlegi termelési kapacitás mellett nem kielégíthető. Ez pe -

dig azt jelenti, hogy kiéleződik a küzdelem a világ energiahordozó tartalé -

kainak ellenőrzéséért. E fenti meggondolások miatt mégis csak vissza kell térni ahhoz, hogy honnan is ered a kőolaj.

Valóban ősanyag a kőolaj?

Thomas Goldnak igaza van abban, hogy a szénhidrogének más bolygó-

kon is megtalálhatóak, még a világűr távoli részein is. Ha ez így van, akkor miért ne találhatnánk primordiális ősanyag szénhidrogént Földünkön?

Földünk főleg metán formájában, amely a legegyszerűbb szénhidrogén, valóban rendelkezik primordiális szénhidrogénneL Kevés bizonyíték van arra, hogy ilyen szénhidrogének megtalálhatóak lennének az olyan kőzetes belsejű bolygókon, mint a Merkúr, a Vénusz és a Mars. Az idők folyamán lehetséges, hogy a szénhidrogének vagy elpárologtak, vagy más módon tá-

voztak a világűrbe a Naprendszer fejlődése során. Az is lehetséges, hogy ezek a szénhidrogének az adott bolygók mélyébe húzódtak le. A Mars atmoszférájában nemrég találtak metánt, és ezt a biológiai aktivitás valami -

kori jelenlétének tekintik. Az is bizonyított, hogy a Föld mélyebb szintjein szintén található metán. Az eljuthatott oda az óceánok mélyén fellelhető

gerinceken, barázdákon — noha az így átszivárgó mennyiség viszonylag ki-csinek tekinthető.

Az Egyesült Államok Energiaügyi Minisztériuma és a Lawrence Livermore Laboratórium újabb tanulmánya szerint nagy mennyiségű

metánkészletek fordulhatnak elő a földkéregben 97 kilométertől 194 kilométer mélységig. Az olajkitermelő vállalatok azonban ma még csak 9,6

kilométer mélységre tudnak lefúrni, de csak kőzetlerakódásokban. Az iz -

zó, változó-alakuló kőzetben eddig mindössze 3,6 kilométer mélyre tudtak a fúrók behatolni. Bármely kísérlet arra, hogy behatoljanak ol yan mélységre, amely már közelít a földköpenyhez, a fúróeszközök burkolata megol -

vadt a nagy nyomás és hőmérséklet hatására.

136

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Az említett tanulmány a metánkészletek eredetével kapcsolatban más magyarázatot ad. Thomas Gold azt is állította, hogy a folyékony szénhidrogén, a kőolaj megtalálható a Föld mélyében. Ezzel a nézettel az a prob -

léma, hogy 4572 méter mélyen a hőmérséklet már eléri a 135 Celsius-fo-kot, ami elég ahhoz, hogy széttörje a szénhidrogén-kötéseket. Ami ezekből a molekulákból a bomlás után megmarad, az a metán, amelynek a molekulája csak egyeden szénatomot tartalmaz. A petróleumgeológusok számára ez nem csupán elmélet, hanem sokszor megtapasztalt és időnként drágán megfizetett tény. Ezek a gyakorlati munkát végző geológusok úgynevezett kőolaj „ablakról" beszélnek, amely nagyjából 2250 és 4550 méter mélyben található, ahol a hőmérséklet kedvező a kőolajmolekulák létrejöt -

téhez. Ha valaki ettől az ablaktól távol végez próbafúrásokat kőolajért, rendszerint üres lukra talál amelyben legfeljebb csak földgáz fordulhat elő.

Vannak olyan rétegek, amelyek geológiai fogalmak szerint viszonylag gyorsan mozognak vagy lefelé vagy fölfelé.

A ma főáramlatúnak tekinthető elmélet szerint a kőolaj kialakulása kapcsolatban áll az üledékes lerakódásokban zajló folyamatokkal. Tény az, hogy az elmúlt másfél évszázadban feltárt kőolajmezők kapcsolatban áll -

tak az üledékes kőzetekkel. Másrészt nem nehéz olyan kőzeteket találni, amelyek egykor a Föld belsejében léteztek, olyan mélységekben, ahol ked -

vezőek voltak a feltételek az abiotikus kőolaj kialakulására vagy a primor -

diális petróleumkészletek létrejöttére. Az ilyen kőzetek viszont tipikusan nem tartalmaznak szénhidrogén-maradványokat. Abban a néhány ritka esetben, amikor kis mennyiségű szénhidrogén-maradványok fordultak elő

izzó és alakulóban lévő kőzetekben, akkor ezek szinte kivétel nélkül szén -

hidrogént tartalmazó üledékes kőzetek közelében voltak. A mindkét típu -

sú kőzetben található szénhidrogének azonos biomárkereket tartalmaztak.

(A biomárkerek specifikus biokémiai anyagok, amelyeknek olyan sajátos molekuláris jellegzetességeik vannak, amelyek alkalmassá teszik őket, hogy méréseket végezzenek velük.)

Thomas Gold úgy gondolta: legjobban úgy lehetne kíséretileg iga-zolni az abiotikus elméletet, ha mélyen fekvő kristályos kőzetekben vé-

geznének próbafúrásokat. Meggyőzte a svéd kormányt, hogy eszközöljön 1988-ban egy 7,2 kilométer mélyre hatoló fúrást olyan gránitkőzetben, amely korábban egy meteoritbecsapódás miatt már széttöredezett állapot -

ban volt Ez a széttöredezettség tette lehetővé a rendkívül mélyre hatoló fúrást A több millió dolláros költséggel végzett fúrás eredményeként sikerült is 80 hordó kőolajat találni. Ezt a programot 1991 -ben újraindították, de kereskedelmileg kudarcnak bizonyult. Gold azonban ragaszkodott ahhoz a véleményéhez, hogy a kísérleti fúrások igazolták elméletét. A leg -

137

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

több geológus azonban továbbra is szkeptikus, úgy gondolja, hogy a feltárt kőolaj nem más, mint a fúrás során keletkezett olajiszap.

Az egykori Szovjetunió geológusainak is csupán egy kisebbsége állítja határozottan, hogy az Ukrajnában lévő Dnyeper—Donyec-medencében végzett mélyfúrások az ott található kőzetekben eredményesek voltak, és kitermelésre alkalmas kőolajmezőkhöz juttatták a kutatóka t. Vlagyilen A.

Krajuskin professzor, az Ukrán Tudományos Akadémia Geológiai Tudományok Intézete Kőolajkutató Részlegének elnöke Kijevben a következőket írta erről:

„11 nagy és egy óriás olaj-és gázmezőt fedeztünk fel ebben a térségben, amelyről 40 évvel ezelőtt megállapították, hogy nem alkalmasak petróle -

umtermelésre. Ezeknek a mezőknek a feltárását teljes mértékben a modern orosz—ukrán — a nagy mélységben található abiotikus kőolajra vonatkozó — elmélet szerint hajtottuk végre. Azokat a fúrásokat, amelyek ezekhez a feltárásokhoz vezettek szándékosan mélyen, a kristályos kőzetekben végeztük és ez a mélyen fekvő réteg az, ahol a kőolajkészletek legnagyobb része található. A tartalékok mennyisége eléri a 8200 millió metrikus tonnát (1 metrikus tonna 1000 kilogramm; 1 millió metrikus tonna pedig 1 milliárd kilogramm — D. J.), ami megfelel 65 milliárd hordó kitermelhető kőolajnak amelyhez még hozzá kell számolni százmil -

liárd köbméter kitermelhető földgázt. Ezért ez a feltárási hely összeha -

sonlítható Alaszka északi lejtős területével."

Független szakértői felmérések nem támasztják alá ezeket az állításokat.

Először is, az Egyesült Államok Geológiai Földmérő Intézete nem ért egyet azzal, hogy a Dnyeper—Donyec-medence tartalékai ekkorák lennének (az intézet 2,7 milliárd hordó olajtartalékról tesz említést). Má-

sodszor, ha lehetséges is, mégis szokatlan a mélyen fekvő kőzetekben való olaj-előfordulás, továbbá sokféle okból fordulhat elő kőolaj a nagy mélységben található kőzetekben. A fúrási folyamatnak keresztül kell hatolnia e kőzetréteg felett fekvő ülepített kőzeteken, és ily módon maga a fúrás is elősegítheti a kőolaj mélyebbre szivárgását. Így aztán úgy tűnik, mintha alulról jönne a kőolaj. Vannak olyan helyzetek is, amikor a vulkáni ere detű

vagy alakulóban lévő metamorfikus kőzetek felfelé mozognak, illetve az üledékes kőzetek lefelé. Ily módon a mélyen fekvő kőzet (basement rock) befedi az üledékes kőzetet. Bizonyos esetekben ez a rárakódás elérheti a több száz négyzetkilométernyi nagyságot is. A Texaco Angola cég szakértője, Tako Koning OilProduction from Basement Reservoirs (Kőolaj-kitermelés a mélyen fekvő készletekből) című tanulmányában, amely elsősorban az Egyesült Államok és Venezuela szempontjából foglalkozik a témával, 138

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

olyan példákra hivatkozik, amikor megkövült agyagpalából jöttek létre kő -

zetek. Számos tanulmány hivatkozik arra is, hogy a Dnyeper—Donyec-tér-ségben is megtalálhatóak az üledékes eredetű kőzetek.

Lehetséges-e a kőolajlelőhelyek újrafeltöltődése?

Az abiotikus elmélet követői gyakran hivatkoznak olyan példákra, amikor korábban kimerült olajlelőhelyek újrafeltöltődtek. Az egyik legtöbbet hi -

vatkozott példa: Eugene Island. Így nevezik azt a víz alá került fennsí-

kot, amely mintegy 130 kilométerre délre található Lousiana partjaitól a Mexikói-öbölben. Chris Bennett a WoddNetDaily.com internetes hon-lapon így tájékoztat erről Sustainable Oil? (Fenntartható kőolaj-kitermelés?) című írásában:

„Az 1960-as és az 1970-es években jelentős mennyiségű kőolajat fedez-tek fel egy víz alatti fennsíkon, amelyet Eugene 330-nak neveztek, és amely naponta 15 000 hordó kiváló minőségű nyersolajat termelt A nyolcvanas évek végére a fennsík kitermelése napi 4000 hordóra esett vissza, és úgy tekintették, hogy kimerült. 1990-ben azonban váratlanul ismét napi 15 000 hordóra növekedett a kitermelés. Az ott található kő-

olajkészlet mennyiségét, amelyet a 70-es években 60 millió hordóra be-csültek, 400 millió hordóra módosították. További érdekesség, hogy az új kőolaj geológiai kora lényegesen eltért az 1970-es években kiszivattyú-

zott kőolajétól. A szeizmikus adatok elemzése feltárta: létezik egy „mély törés" (vetődés) a Eugene Island-i kőolajkészlet alatt. Ezen a törésen keresztül áramlott fel a kőolajfolyam mélyebben fekvő és korábban nem ismert forrásból."

Ez így ígéretesnek tűnt. A közelebbi vizsgálódás azonban más magyaráza -

tokhoz vezetett. David S. Holland és munkatársai az Eugene Island-i kőolajat tartalmazó kőzetekről megállapított ák, hogy jellemző volt rájuk a törések által okozott alakváltoztatás, valamint a sókupolák és a sóval kap -

csolatos vetődések jelenléte. A homok és olajpala eredetű palalerakódások vastag réteget képeztek. A kevesebb mint 2,5 millió évesnek tekinthető

fiatalabb kőolajkészletek olyan szénhidrogénekből származtak, amelyek szerves anyagokban gazdag, mélyebben fekvő kőolajpalából keletkeztek.

A rétegeződés különböző lerakódások, és a nyomukban járó hatások kö-

vetkeztében gyorsan változott

Eugene Island kőolajtartalékai valóban növekedtek, de a növekedés nagyságrendje nem tekinthető rendkívülinek. Így például 1978-tól 1988-ig a jobb kutatási és kitermelési módszerek is hozzájárultak egyrészt a becsült tartalék, másrészt a kitermelés növekedéséhez. Más észak-amerikai kőolaj-139

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

lelőhelyeken is növekedtek a nyilvántartott tartalékok. Ez részben annak a következménye, hogy a Securitíes and Exchange Commission (Amerikai Értékpapír-és Tőzsdefelügyelet — SEC) jelentési kötelezettségre vonatkozó előírásai megkövetelik, hogy évente pontosan közöljék az illeté-

kes vállalatok, mekkorák a kitermelés alatt álló kőolajmezők becsült tarta -

lékai, és a meglévő felszerelésekkel ténylegesen mennyi nyersolajat lehet belőlük kitermelni. Ahogyan növekszik az adott lelőhelyen mű ködésbe helyezett kutak száma, úgy „nő" a becsült tartalékok nagysága is. Amikor azonban az elérhető kőolajmennyiséget kiszivattyúzzák, akkor a készletek apadnak, és a kitermelési kvóták is csökkennek.

1989-re Eugene Islanden a kitermelt kőolajmennyiség elérte a napi 20 000 hordót 1992-re ez napi 15 000 hordóra esett vissza, de hamarosan ismét növekedésnek indult a termelés és 1996-ban elérte a napi 30 000

hordót. Ettől kezdve azonban a termelés mennyisége folyamatosan csök -

ken. A Eugene Islanddel kapcsolatos tapasztalatok arra utalnak hogy valóban léteznek olyan mélyebben fekvő kőolajtartalmú kőzetek, amelyek -

ből a kőolajmezők lassan újratöltődnek. Azonban az ezt a nézetet valló geológusok nem készítenek elméleteket a kőolaj primordiális (ősi, bolygónk kialakulásával kapcsolatos) eredetéről.

A Pacific Northwest National Laboratory munkatársa, Kathy Blanchard megállapította az Oil and Gas — 'Renewable Resources'? című tanulmányában, hogy a legújabb geokémiai kutatások bizonyították, misze -

rint a sokféle összetételű kőolajlelőhelyek Eugene Island különböző kő-

olajmezőin kapcsolatban állnak egymással, valamint a mélyebben fekvő —

a jura-kréta földtörténeti időszakból származó — kőzetekkel.

Blanchard úgy véli, hogy a kőolajnak ez a vándorlása a közeli k őzetekből nem tekinthető rendkívülinek és ezt a jelenséget a hagyományos biológiai eredetet valló elmélet alapján elemzi. Az AAPG (American Association of Petroleoum Geologists — Kőolajgeológusok Amerikai Társasága) közreadta David S. Holland és munkatársai tanulmányát a Eugene Island-i Block 330 jelölést viselő kőolaj-kitermelő helyről, amelyben bőséges bizonyíték található a nagy távolságú vertikális kőolajkészlet mozgásról. Különböző biomárkerek és a benzintartományba sorolható jelzőanyagok alapján arra a következtetésre jutottak, hogy az itt található kőolajféleségek 4572-től 4877 méterig terjedő mélységekben keletkezhet-tek. Itt a hőmérséklet 150-től 170 Celsius-fokig terjed. Jelenlétük a sekély, és hőmérsékleti szempontból éretlen készletekben jelentős vertikális mozgásokat tesz szükségessé. A készlet érettsége és a benne lévő kőolaj érettsége közti különbségtétel szembeötlő, és arra utal hogy a kőolaj több mint 3650 méter mélyről érkezhetett. A földkéreg törésvonalai mentén történő

petróleumvándorlás érzékelhető a megfigyelt hőmérsékletből, a szénhid-140

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

rogén anomáliáiban a felszínen, valamint eloszlásuk alapján az olajat tar -

talmazó felszín alatti rétegekben.

A bíomárkerek szerepe

Korábban már említettük, hogy a biomárkerek olyan specifikus biokémiai anyagok, amelyeknek sajátos molekuláris jellegzetességeik vannak, s ezek alkalmassá teszik őket mérések elvégzésére.

Visszatérve az úgynevezett abiotikus elméletre, azt más vonatkozásban is túlértékelik. Az ugyancsak már hivatkozott J. F. Kenney, a houstoni Gas Resources Corporation egyik vezetője ahhoz a kevés nyugati geológushoz tartozik, aki az abiotikus eredet meggyőződéses híve. Kenney írja a következőket:

„Hozzáértő fizikusok, kémikusok, vegyészmérnökök és a termodinami-kában járatos szakemberek már a XIX. század utolsó negyedétől kezdve tudják, hogy a természetes petróleum nem biológiai anyagokból keletke -

zik."

Ez a megállapítás arra utal, hogy manapság már csak néhány, a fejlődés menetét felfogni képtelen ember az, aki még mindig kitart az idejétmúlt és lejáratott téveszme mellett, amely szerint a kőolaj biológiai eredetű anya -

gokból származik. Noha az egyetemek és az olajvállalatok hozzáértő szak -

emberek ezreit alkalmazzák, ezek nemcsak kitartanak a biológiai eredet mellett, de mindennapi munkájukban erre támaszkodnak, és sikeresen tár-ják fel az olajlelőhelyeket. A laboratóriumi kísérletek is ismételten alátá -

masztották, hogy a petróleum ténylegesen előállítható szerves anyagból olyan feltételek mellett, amelyek utánozni pr óbálják a geológiai korsza-kokban fennállónak tekinthető körülményeket.

A tényleges helyzet pontosan a fordítottja annak, mint amit Kenney sugalmaz. A legtöbb geológus feltételezése szerint a kőolaj abiotikus eredetére vonatkozó orosz—ukrán hipotézis azért tekinthető idejétmúlt anakronizmusnak, mert olyan időszakban keletkezett, amikor még nem vált ismertté a modem lemeztektonikus elmélet. (A tektonika a geológiában a földkéreg-szerkezettant jelöli. A földtan földkéreg szerkezetével és mozgá -

sával foglalkozó ágának a neve. A tektonizmus kifejezés pedig a földké-

regben a hegységképző erők hatására végbemenő alakváltozásokat jelöli.

A Földnek az a mintegy 700 méter vastag felső öve viseli a tektonoszféra nevet, amely részt vesz a Földnek a hegység-és szárazulatképző mozgásaiban.)

A tektonikus mozgások arról ismertek, hogy radikálisan átrendezik a kőzetrétegeket és földtanilag fiatalabb, üledékes kőolajés gáztartalmú kő-

141

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

zeteket lent hagynak az alsó kőzettétegekben. Így bizonyos esetekben azt a látszatot keltik, hogy a kőolaj a prekambrium korszakbeli kristálykőzet -

ből ered. Ténylegesen pedig nem ez a helyzet. (A geológiában prekamb-riumnak nevezik a földtörténeti őskort. A tudomány jelenlegi állása szerint a Föld kialakulásának és történetének 4,5 milliárd éve kezdődött és 590 millió évvel ezelőtt véget ért legrégebbi korszakáról van szó.) A geológusok a szénhidrogénekben az izotopikus egyensúly elemzése útján mutatják ki a szén eredetét A természetes szén csaknem teljesen 12-es izotópú, mindössze alig több mint egy százaléka 13-as izotóp. (Az izotóp szakkifejezés jelzi ugyanazon elemnek azonos rendszámú, de különböző tömegszámú és ezért eltérő fizikai tulajdonságú változatát. Az izotó-

pok a tömegszámtól függően fizikai és kémiai tulajdonságaikban eltérnek.) A szerves anyag azonban rendszerint kevesebb C-13-at, azaz 13-as izotópot tartalmaz, mert a növények fotoszintézisében elsősorban a C-12

izotópok választódnak ki, nem pedig a C-13-asok. A kőolaj és a földgáz tipikusan olyan arányban tartalmazza a C-12 és C-13 izotópokat, ahogyan azt a biológiai eredetű anyagok tartalmazzák, amely anyagokból a feltétele -

zések szerint a kőolaj származik. A C-12, C-13 arány olyan általánosan ér-vényesülő tulajdonsága a petróleumnak, ahogyan azt a biológia i eredetre vonatkozó elmélet állítja. Éppen ezért ezt az arányt nem lehet merő vélet -

lenségnek tekinteni.

Ezen túlmenően a kőolaj tipikusan tartalmaz olyan biomárkereket is, amelyek kapcsolatban állnak a növényekben előforduló klorofillal, vala -

mint a hemoglobinná], azaz a vörös vértestek oxigént tartalmazó fehérjé-

jével. Más kémiai nyomot hagy az a kőolaj, amely például algákból keletkezett, és mást az, amelyik planktonokból Ezért a geokémikusok rutinszerűen használják a biomárkereket arra, hogy kikeressék a kőolajmin-tákat a specifikus kőzetekből.

A szervetlen, abiotikus eredetet valló tudósok és kutatók feltételezése szerint a kőolajban szennyeződés formájában kerülnek bele a különböző

kémiai biomárkerek, olyan baktériumokból, amelyek mélyen a föl dkéreg alatt élnek vagy más biológiai maradványokkal odakerültek. Nem lehet azonban önkényesnek tekinteni a kapcsolatot a biomárkerek és a kőolajat tartalmazó anyagok között. Ellenkezőleg! Ezek rendszerezhetőek és előre láthatóak a biológiai eredetet valló elmélet alapján. Így például egy kőolajat tartalmazó kőzet biomárkerei kapcsolatba hozhatóak a kőzet környezeté -

vel. Szárazföldi eredetű növényzet biomárkerei a kőolajkőzetekben, szá-

razföldi kőolajmezőknél vagy sekélyes tengeri üledéknél fordulnak elő.

Olyan petróleum-biomárkerek, amelyek viszont tengeri eredetű szerves organizmusokkal hozhatók kapcsolatba, csak a tengeri üledékben találha -

tóak

142

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Richard Heinberg e témáról az interneten rövid összefoglaló tanulmányt tett közzé, amelyre számos észrevétel érkezett. Ezek mintegy felét kifejezetten szakemberek írták. Egyik részük védte az abiotikus elméletet, másik részük bírálta azt. J. F. Kenney tömören és meggyőzően érvelt az abiotikus teória mellett, és eddig nem készült olyan tanulmány, amely rendszeresen és megalapozva cáfolta volna állításait. Olyanok azonban akadtak, akik többé-kevésbé elfogadhatóan bírálták Kenney néhány állítá-

sát. Ha a kőolaj valóban a földköpenyben keletkezik, az abiotikus elmélet hívei nem adtak elfogadható magyarázatot arra: miként tud úgy mélyre hatolni a kőolaj - áthaladva közvetítő térségeken, ahol a hőmérséklet túlsá-

gosan magas, a nyomás pedig túlságosan alacsony —, hogy a szénhidrogén mindezek ellenére megmaradhasson.

E talán túlságosan is technikai részletek után térjünk vissza a nagyobb

- a gazdasági, valamint politikai összefüggéseket is tartalmazó - elemzéshez. Egyelőre nem lehet kizárni, hogy abiotikus eredetű petróleum nem létezik. A tudományos megismerés végtelen folyamat, hipotézisek és elméletek segítségével, valamint ezek kísérleti ellenőrzésével halad előre. De azt sem lehet azonban állítani, hogy tudományosan igazolt tény lenne a kőolaj abiotikus eredete. Ehhez sok olyan bizonyítékot kellene megcáfolni, amelyek a biológiai eredet mellett szólnak. Itt ol yan jól ismert folyamatok újraértékelésére — esetleg cáfolatára - is ki kellene térni, amelyeket laboratóriumi feltételek mellett már bizonyítottak.

A szellemileg maga útját járó ember már csak azért is, mert igyekszik a gyengébb pártját fogni, vonzódik a Production Peak Oil elmélethez, mint előremutató elgondoláshoz. Amikor azonban egy új elgondolás olda -

lára állunk, nem adhatunk elsőbbséget neki csupán azért, mert új. Ha pedig új, akkor egy magát progresszív személynek tekintő embernek illik el-fogadnia és támogatnia. Gondoljunk csak arra, mennyire unalmas, elkop-tatott, sőt őskonzervatív, hogy az ember a lábán jár. És mennyire modern, sőt posztmodern elgondolás lenne, ha mától kezdve pl. a kezén járna. A tudományban is egészen addig ragaszkodni kell a hagyományokhoz, amíg azokat nyomós érvek és tények támasztják alá. A jelen helyzetben tehát nem dönthető el, hogy a Production Peak Oil csak az emberiség ijeszt-getésére szolgáló propaganda, és nagyobb profit kipréselésére szolgáló üzleti fogás, vagy pedig nagyon is számításba veendő fontos körülmény.

A tudományos közvéleményben egy napon létrejöhet a megegyezés, hogy a kőolaj, vagy annak egy része ténylegesen nem biológiai eredetű. Számí -

tásba kell venni, hogy valóban létezhetnek 32 kilométer mélyen a földfel -

szín alatt metánrétegek. De nyomban fel kell tenni a kérdést, hogy egy ilyen tudományos megegyezésnek vannak-e gyakorlati következményei, és 143

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

hozzájárulnak-e annak a kérdésnek a megválaszolásához, hogy kimerülő-

ben vannak-e Földünk kőolajtartalékai vagy sem?

A rendelkezésre álló jelentésekből, amelyek már számításba veszik a szaúd-arábiai és a texasi olajkitermelés adatait is, azt lehet kiolvasni, hogy a kitermelhető olajmezők feltárása csökken, és ez a folyamat már 1960 óta tart. A nélkülözhető termelési kapacitások gyakorlatilag eltűntek. A régi óriás olajmezők, amelyek biztosították a világtermelés többségét, vagy kö -

zelítenek kitermelési lehetőségük csúcsához, vagy már azon túl is haladtak Ettől nem mentesek azok az oroszországi olajmezők sem, amelyekre az abiotikus elmélet hívei bizonyítékként hivatkoznak.

2004 júniusában az Orosz Föderáció Energiahivatalának vezetője be-jelentette, hogy a 2005. évi termelés vagy az előző évi szintjén marad, vagy annál kisebb lesz. Más orosz hivatalos személyek azt is közölték, hogy az orosz kőolaj-kitermelés szintjét nem lehet néhány évnél tovább fenntartani.

Peak Oíl: Tudományos vagy politikai kérdés?

A már kifejtett érvek nyomán megállapíthatjuk, hogy a kőolaj eredete so-káig szakmai kérdés volt, amely elsősorban az illetékes szaktudományok művelőit, geológusokat, vegyészeket, fizikusokat érintett. Ez megváltozott, mert az energiaellátásban mutatkozó nehézségek következtében a kőolaj eredete elsőrendű világpoktikai kérdéssé vált. Fontos lenne tudni: mennyi kőolajtartalékkal rendelkezik Földünk, és mennyire lehet támaszkodni a kőolaj eredetével kapcsolatban az abiotikus elméletekre? A tudományos és a politikai érvek összecsapása eredményezte a Production Peak Oil vitát Ez a vita nagymértékben átpolitizálódott, és a geológ iai szakfolyóiratokból benyomult a főáramlatú elektronikus és nyomtatott tömegtájékoztatásba.

Az Oil Peak szorosan kapcsolódik ahhoz a nézethez, hogy a szénhidrogén energiahordozók véges mennyiségben állnak rendelkezésre. Sok közgazdász ezt a nézetet soha nem fogadta el, mert az ő szempontjuk szerint egy energiahordozó forrás elérhetősége, kitermelhetősége és gazdaságossága elsősorban az ártól függ, nem pedig fizikai-geológiai tényezőktől.

Tovább élénkítette és bonyolította a vitát az, amikor központjába az az állítás került, hogy a kőolaj nem korlátozott, hanem korlátlan mennyi -

ségben áll rendelkezésre. Az abiotikus elmélet, ahogy azt már kifejtettük, azt állítja, hogy a Föld köpenyében folyamatosan újraképződnek a szén -

hidrogének. Ebből viszont az következik, hogy Peak Oilra nem is fog so-ha sor kerülni. Az abiotikus elmélet egyes képviselői meglehetősen erő-

szakosak. Olyanok is akadnak közöttük, akik szerint a Peak Oil mögött valójában titkos politikai stratégia húzódik meg. Ez a stratégia többek kö -

zött arra is alkalmas volt, hogy George W. Bush elnöknek kényelmes ma-144

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

gyarázatot nyújtson arra vonatkozóan, hogy az Egyesült Államok miért foglalta el Irakot és miért erősíti folyamatosan a jelenlétét a Közel -Kelet térségében.

Az abiotikus elmélet híveinek érvei a tudományosan is megalapozott érvektől a misztikus és titkos összefüggéseken át a politikailag kellemetlen, sőt veszélyes nézetekig terjednek. Ha az objektivitás érdekében a vitából eltávolítjuk a politikailag szalonképtelennek tekinthető néze teket, akkor is ügyelemmel kell lennünk arra, hogy egy átlagos műveltségű ember, aki nem tekinthető specialistának, nem képes arra, hogy átrágja magát azokon a tudományos ismereteken, amelyek nélkül az abiotikus teória nem érthető meg. Ezért az eddig kifejtetteket egyszerű és közérthető formában ösz-szefoglaljuk:

Abból indulunk ki, hogy az abiotikus — vagyis a kőolaj szerveden eredetére vonatkozó — elmélet helyes. Nos, ebből milyen következmények származnak ránk, emberekre, és milyenek Földünk bioszférájára? Ha úgy találjuk, hogy a következmények nem egyeznek meg azzal, amit látunk és tapasztalunk, akkor biztonsággal elvethetjük az abiotikus elméletet. Úgy utasíthatjuk el, hogy nem kellett átrágni magunkat a geológia legújabb egyetemi tankönyvein. Ha elvégezzük ezt a műveletet, akkor úgy találhat -

juk, hogy vagy csekélyek ezek az érzékelhető következmények vagy pedig irrelevánsak — azaz olyanok amelyeket nem kell számításba venni, mert lényegtelenek.

Ugo Bardi egyetemi tanár, a Firenzei Egyetem Kémiai Intézetének igazgatója szerint az abiotikus elméletnek valójában két változata létezik: egy gyenge és egy erős. A gyenge abiotikus elmélet szerint a kőolaj nem biológiailag alakul ki, de mennyisége nem több, mint azé a petróleumé, amelyről a geológusok feltételezik, hogy a hagyományos elmélet szerint létrejöhetett. Ennek a változatnak tehát csekély a politikai jelentősége.

Az erős abiotikus elmélet szerint a kőolaj olyan gyorsasággal képző-

dik, hogy elégséges a kitermelt cseppfolyós és gáz halmazállapotú szénhidrogének pótlására. Ez azt jelenti, hogy tízezerszer gyorsabban képződik, mint ami eddig ismert volt a petróleumgeológiában. Ennek az állításnak azonban már nagyon súlyos politikai vonatkozásai vannak. Mindkét változat szerint a petróleum úgy képződik, hogy a szénsav valamely sója kémiai reakcióba lép a vas-oxiddal és vízzel bolygónknak azon térségében, amit földköpenynek neveznek, és amely mélyen Földünkön belül helyezkedik el. Thomas Gold professzor 1993-ban publikált tanulmánya azt is feltételezi, hogy a földköpeny hatalmas kiterjedésű tározó, és az említett kémiai reakcióban részt vevő alkotóelemek csak néhány milliárd év során merül -

hetnek ki.. Ugo Bardi szerint ez nem ésszerűden feltételezés, mert a földköpeny valóban hatalmas méretű.

145

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

E

mechanizmus

következtében

óriási

mennyiségű

szénhidrogén

áramlik felfelé a földköpenyből bolygónk felszínére. Ezt a hatalmas meny-nyiségű szénhidrogént a baktériumok anyagcserével átalakítják, és ily mó-

don szén-dioxid keletkezik. A szén-dioxid mennyisége pedig már nagy hatással van atmoszféránk hőmérsékletére. A szén-dioxid koncentrációját két biológiai ciklus szabályozza. Az egyik a fotoszintetikus ciklus, a má-

sik a szilikát (kovasavas só) szétmálásával, eróziójával kapcsolatos ciklus.

Mindkettőnek van ebben a körforgásban negatív visszacsatolása. Ez a visszacsatolás hosszú távon olyan keretek között tartja a szén -dioxid koncentrációját, hogy biztosítva van a megfelelő hőmérséklet az élőlények szá -

mára.

Ha az abiotikus kőolaj valóban hatalmas mennyiségben létezne, nagy zavart okozna a szénhidrogének és a szén-dioxid eme két ciklusában. A gyenge abiotikus elmélet esetében feltételezhető, hogy a földköpenyből eredő szén elég kevés ahhoz, hogy megküzdjön a biológiai ciklusokkal, és fennmaradhasson a szén-dioxid-koncentráció feletti kontrollja. Az erős abiotikus elmélet szerint azonban ez már nem képzelhető el. A kőolaj-kiszivárgás mennyisége több milliónyi év alatt olyan mértékű lenne, hogy va -

lósággal úsznánk és megfulladnánk a kőolajmennyiségben.

Ezért nem lehet azon csodálkozni, hogy az abiotikus elmélet hívei —

szinte kivétel nélkül - az elmélet gyenge változatát részesítik előnyben.

Thomas Gold professzor a már hivatkozott 1993-ban publikált tanulmá-

nyában egyszer sem említi, hogy az olajkutak újratöltődnek A gyenge változatú elmélet sem ad azonban magyarázatot számos jelenségre. Így pél -

dául nem magyarázza meg miért van az, hogy a kőolajlelőhelyek csaknem mindig kapcsolatban állnak a nagyarányú biológiai lerakódások oxidálástól mentes időszakaival. Az abiotikus elméletet azonban nem lehet támadha -

tósága ellenére sem - mint helytelent - figyelmen kívül hagyni.

Így jutunk el ahhoz a kérdéshez, hogy egyáltalán mi a jelentősége a gyakorlatban az abiotikus elméletnek? Az erős változatot hamisnak t ekinthetjük, és ezért nem elfogadható. A gyenge változatot pedig azért tekinthetjük irrelevánsnak, mert még ha igaz is, gyakorlati hatása csekély. Egyik következményeként át kell majd írni a geológiai tankönyveket, de ez aligha fog változtatni azon, hogy az emberiségnek szembe kell néznie a rendelkezésére álló kőolajmennyiség fokozatos csökkenésével.

Thomas Gold és néhány hasonló gondolkodású elméleti és gyakorlati szakember úgy vélte, hogy az abiotikus elmélet gyenge változata is hatással lehet a kőolaj-kitermelés jövőjére. Így például elősegítheti, hogy olyan helyeken is végezzenek mélyfúrásokat, ahol eddig nem került rájuk sor. E

szakemberek szerint van esély arra, hogy ily módon is újabb kőolajés gázlelőhelyeket tárjanak fel. Figyelembe kell azonban venni, hogy minél 146

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

mélyebbre fúrunk a kőolajért, annál gazdaságtalanabb a kitermelése. Ma még gazdaságtalan a tíz kilométernél mélyebbről történő kitermelés.

Arra is figyelemmel kell lenni, hogy a kőolaj-geológia olyan gyakorlati terület, amely a kőolaj utáni kutatás gyakorlatából fejlődött ki, ahol nagy szerepe volt a próbálgatás, vagyis a „trial and error" módszerének. A geológusok sok fáradság árán tanulták meg, hogy hol szabad fúrniuk, és hol nem. E gyakorlati munkájuk során alakították ki elm életi modelljüket, amit egyszerűen azért használnak, mert segíti a munkájukat Éppen ezért nehéz kételkedni a felkészült petróleumgeológusok egymást követő nemzedékeinek felhalmozódott tapasztalataiban.

Mindezek alapján azt is állíthatnánk, hogy a kőolaj eredetére vonatkozó abiotikus elmélet nyugodtan mellőzhető a közéleti vitákból. Ezt azért nem tehetjük, mert a Peak Oil problematikájának fontos politikai tartalma van. Aki e téma után kutat, pl. az interneten, sok olyan írással találkozik, amely a Production Peak Oil koncepciót már szervesen beépítette abba a világot irányító „összeesküvésbe", amely szerint a globális főhatalom a Peak Oil problematikát is csak azért találta ki, hogy ijesztgesse vele az em -

beriséget, és még magasabbra srófolhassa a kőolaj árát.

E sorok írójának már többször is kifejtett véleménye szerint létezik egy olyan globális főhatalom, amely a pénzrendszer magánmonopóliumá-

ra támaszkodva már hosszabb idő óta sikeresen centralizálja a saját ellen -

őrzése alatt a világ vagyonát. Erre vonatkozóan kidolgozott stratégiával és a végrehajtáshoz szükséges intézményi rendszerrel is rendelkezik. Elképzeléseinek jelentős részét — az eredményesség érdekében — titokban tartja.

A globális főhatalom irányítóinak és hálózatainak ezt a koordinált cselekvését, amely egy titkos stratégiát hajt végre, lehet összeesküvésnek is mi-nősíteni. Ez csak szóhasználat kérdése. Az tény, hogy a kőolaj ára soha nem látott magasságokba szökött, és az is tény, hogy a világot irányító fő-

hatalom óriási hasznot húz ebből.

Felmerül az a kérdés is, hogy ténylegesen milyen haszonnal járna az emberiség számára, ha a kőolaj kimeríthetetlen energiaforrás lenne? Több olyan tudós is van, aki szerint a kőolaj felfedezése hosszú távú hatásaiban valójában hátrányos volt az emberiség számára. Ha korlátlan mennyiségben állna rendelkezésre kőolaj, az valószínűleg elejét venné a nyerészkedést célzó áremelkedéseknek és a kőolajhiány következtében előálló katasztrofális helyzet kialakulásának. Ezzel az előnnyel szemben viszon t nö-

vekedne a világgazdaság függősége a kőolajtól, és a növekvő kőolaj fogyasztás óriási mennyiségű szén-dioxidot juttatna az atmoszférába. Ennek következtében tovább súlyosbodnának a környezetszennyezéssel kapcsolatos problémák, így például az élővilág pusztulása, a biológiai sokszínűség fokozódó eltűnése. A kőolajerőforrások kimerülése valóban rossz hír, de 147

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

legalább olyan rossz lenne az is, ha korlátlan mennyiségben állna rendelkezésre kőolaj, mert akkor az emberiség számára létfontosságú bioszférát, a Földünket körülvevő levegőréteget szennyezné be jóvátehetedenül.

Ehhez a témához kapcsolódik az, hogy a Deutsche Bank kutatási részlegének elemzői szerint kőolajból 43, földgázból pedig 64 év tartalék -

kal rendelkezik az emberiség. A jelentés készítői szerint azzal kell számolni, hogy lezárul az emberiség gazdaságtörténetének az a korszaka, amely a kőolajhoz és a földgázhoz, mint meghatározó energiahordozóhoz kötő-

dött. Ha időközben újabb kőolajés földgázmezőket fedeznének fel, illetve eddig ismeretlen kitermelési technológiát fejlesztenének ki, akkor ez a 43, illetve 64 éves időhatár kitolódhat. A rendelkezésre álló idő alatt - a készlet fogyása miatt — fokozatos drágulással kell számolni.

A Deutsche Bank jelentését összeállító Josef Auer szerint tíz év múl-va akár 60 dolláros hordónkénti olajár is elképzelhető. Az OECD-

(Organization for Economic Cooperation and Development - a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet) országok termelése 25 év múlva a jelenlegi napi 21,1 millió h ordóról 12,7 millióra csökken. Az OPEC- (Organization Petroleum Exporting Countries — Kőolajexportőr Országok Szervezete) országok termelése meghatározó lesz és a jelenlegi napi 28,2 millió hordóról napi 64,8 millió hordóra növekszik. Ez azt jelen -

ti, hogy az OPEC kezében lesz a világ termelésének 53%-a, a jelenlegi 37%-kal szemben. A Perzsa-öböl mentén elterülő országok részesedése 51,8 millió hordó, ami azt jelenti, hogy a világgazdaság még inkább függ majd ettől a térségtől.

Az olajfüggőséget csökkentheti az, hogy a kőolajjal szemben a széntartalékok kétszáz évre elegendőek. Figyelemre méltó az a körülmény is, hogy fokozatosan megváltozik a nukleáris erőművekkel szemben tanúsí-

tott beállítódás. Sajátos német helyzet az, hogy a zöldek nyomására a jelen -

legi koalíció olyan jogszabályokat fogadtatott el, amelyek szerint 2020 -ig fokozatosan le kellene állítani az atomerőműveket Németországban. Reá -

lis az az elképzelés, hogy ha a következő választásokon az uniópártok ke -

rülnek kormányra, akkor ezt a leállítási programot visszavonják. Az úgynevezett harmadik generációs atomerőművek, amelyek az eddigieknél ke -

vesebb urániumot használnak fel és egyben jóval biztonságosabbak, való-

színűleg újból fontos energiaforrások lesznek. Őket kiegészíthetik azok a legújabb technológiával működő szénerőművek, amelyek már környezet -

barátok és csak igen kevés károsító anyagot bocsátanak ki.

Mi úgy gondoljuk, hogy a legnagyobb jövő előtt a megújuló energiaforrások állnak, s ezeknek a részaránya ugrásszerűen fog növekedni. Még a vízenergiának is vannak tartalékai, de terjed a szélenergia és a napenergia fokozott kihasználása is. A bioenergia előtt szintén óriási lehetőségek áll-148

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nak. Itt most csak utalnék a „miscanthus"-ra, vagyis a kínai nádra, amelyből különböző célokra felhasználható biomassza állítható elő. Ez áttörést hozhat a növényi anyagból előállított gazdaságos energiatermelés terüle -

tén. Előrejelzések szerint az Európai Unióban az évtized végéig az elekt -

romos energia termelésében a megújuló energiaforrások részaránya elérheti a 21%-ot, ahogy erről a HVG 2005. január 8-i számának 62. oldalán, Weyer Béla cikkében is olvashatunk.

Nem lehet számításon kívül hagyni, hogy a tudomány előrehaladtával megoldódhat a szabályozott magfúzió bonyolult problémája is . A futuro-lógus szakemberek szerint azonban várhatóan csak a következő évszá-

zadban lesz ez elérhető energiaforrás az emberiség számára.

Az amerikai John Perkins Confession of An Economic Hitman (Egy gazdasági bérgyilkos vallomásai) című könyvében a kőo laj világgazdasági és világpolitikai szerepével is foglalkozik. Könyvében utal rá, hogy az Egyesült Államokban már nem érvényesül a lincolni elv „Government of the people, for the people, by the people", azaz a nép kormányzata, a nép által, a népért Felváltotta a „Government of the corporations, for the corporations, by the corporations", azaz a magáncégek kormányzata, a magáncégek által a magáncégek érdekében. Ö maga az Egyesült Államokat kormányzó uralkodó csoport szolgálatában, amelyet ő „corporatocracy"-nak nevez, évekig dolgozott azért, hogy ez az érdekcsoport az ellenőrzése alá vehesse a világ erőforrásait, többek között a legfontosabb kőolajtermelő országait. Könyvében, amely 2004-ben jelent meg, beszá-

mol arról hogy egy Consulting firm (üzleti tanácsadó vállalat) vezetőjeként valójában azért kereste fel a különböző országokat, hogy azokat minél na -

gyobb mértékben eladósítsa. Ennek a fő módszere az volt, hogy ő és tár -

sai milliárdos nagyságrendű kölcsönöket kényszerítettek ezekre az orszá-

gokra hatalmas és felesleges projektek finanszírozása érdekében. Szorgalmazták óriás erőművek, nagy befogadású tengeri kikötők, országutak, ipari parkok és más, ehhez hasonlók megépítését. Ezekből a projektekből az eladósításra kiszemelt országok lakóinak nem sok előnyük volt Az a vé-

kony komprádor réteg tett szert csupán nagy profitra, amelyik együttmű-

ködött az amerikaiakkal. Amikor aztán eljött a kölcsönök és kamataik visszafizetése, ezek az országok természetesen nem tudtak eleget tenni adósságszolgálati kötelezettségeiknek. Ekkor a hitelezők arra kényszerí-

tették az adós országokat, hogy adják át természeti erőforrásaikat, mindenekelőtt a kőolajukat — rendkívül olcsó áron.

Ezzel kapcsolatban John Perkins egyenesen azt mondja, hogy a kőolaj valóságos átok az emberiségen, mert felhasználásával óriási károkat okozott a természeti környezetben, és tönkretette a világgazdaság jelentős ré-

szét — különösen a harmadik világ országainak gazdaságát, de számos 149

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

népnek még a kultúráját is felszámolta. Ma már az a bizonyos Global Empire rendelkezik a világ erőforrásainak túlnyomó többségével, amelynek ő is a frontembere volt.

Könyvében beszámol arról, hogy ez a „Global Empire" legmagasabb szintű képviselőit küldte a szaúdi uralkodóházhoz, amelynek a képviselői-ről tudták, hogy korruptak és megvesztegethetők. Felajánlották nekik, hogy az amerikai hatalom megvédelmezi rendkívül ingatag helyzetüket, de cserébe olcsón át kell adniuk a kőolaj feletti rendelkezést a „Global Em -

pire" részére.

A szaúdi uralkodóház hatalmának megszilárdításához szükség volt az arab világ többi fontos országának is az ellenőrzés alá vételére. Ezek közül is kiemelkedett Irak — egyrészt stratégiai helyzeténél fogva, másrészt azért, mert a Közel-Kelet egyik édesvízben leggazdagabb országa, és harmadrészt kőolajtartalékai is vetekszenek Szaúd-Arábiáéval. Irak veszélyeztethette a szaúdi uralkodóház hatalmát és ezért ezt az országot is a „Global Empire" ellenőrzése alá kellett vonni. A szokásos módszerekkel közelítettek Szaddam Huszeinhez is. Elmentek hozzá az „economic hit man"-ek, és megpróbálták megvásárolni. Kiderült, hogy Szaddam Huszein nem megvásárolható. Ekkor ugyancsak a szokásos módon az úgynevezett

„jackals"-ek („sakálok") mentek Irakba. John Perkins szerint a „jackals"-

ek valójában a CIA számára dolgozó személyek, akik az úgynevezett

„nedves feladatokat" (amelyek emberélet kioltását is jelenthetik) hajtják végre. Irak esetében azonban a „jackals"-ek sem jártak sikerrel, mert egyrészt a testőri feladatokat ellátó Köztársaság i Gárda megbízható emberekből állt, másrészt Szaddam Huszeinnek számos hasonmása volt és nem lehetett tudni, hogy melyik az igazi.

Irak és az ugyancsak riválisnak számító Irán meggyöngítését szolgálta a köztük külső közreműködéssel is létrehozott ellenségeskedés és a mindkét ország erőforrásait lekötő, sőt kimerítő nyolcéves háború. Végül nem maradt más hátra, mint igénybe venni az amerikai hadsereget az ország és erőforrásai ellenőrzés alá vételéhez. Ezt a célt szolgálta az első öbölháború 1991-ben, amikor a Desert Storm (Sivatagi Vihar) hadművelet keretében sikerült megtörni Irak katonai és gazdasági erejét. Az ország teljes és végleges ellenőrzés alá vételéhez azonban újabb háborúra volt szükség és erre került sor 2003. március 19-én az Operation Iraqui Freedom nevű hadművelet keretében.

Napjainkban tehát tanúi vagyunk nemcsak a kőolaj birtoklásáért folyó harc kiéleződésének, hanem a kőolaj ára soha nem látott emelkedésének.

Igen valószínű, hogy a kőolaj birtoklásáért folyó harc tovább folytatódik, valamint az is, hogy a kőolaj-kitermelés világszinten már túljutott a csú-

cson. Egyre több kőolaj-exportáló ország alakul át kőolajimportőrré.

150

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Nagy-Britannia például 2004-ben már kőolaj-behozatalra szorult. Ebből következik, hogy a globális méretű energiaválság közeledése reális veszély, és e veszély elhárításáról elsősorban nem elméleti vitákat kellene folytatni, mert ezek csak elvonják a figyelmet az új energiahordozók feltárásától.

Olyan új környezetbarát energiaforrások bekapcsolására van szükség, amelyek egyrészt kielégítik az energiaszükségletet, másrészt megóvják a pótolhatatlan természeti erőforrásokat. Csak egy ilyen új megközelítés biz -

tosíthatja a bioszféra, az élővilág, benne az emberiség hosszú távú fenn -

maradását Földünkön, ezen a csodálatos, de ugyanakkor nagyon is töré-

keny bolygón.

151

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Létbiztonság és harmónia

Síklaky István közgazdász, ismert közéleti személyiség és gondolkodó eddig már több műszaki, gazdasági és társadalomtudományi művet írt.

Ezek széles témakört ölelnek fel a műszaki-gazdasági folyamatok ábrázo-lásától a számítógépes vállalati információs rendszerek felépítésén keresztül egészen az 1982-ben publikált Koncepció és kritika című kötetig. 1985-ben látott napvilágot a Belső vállalkozás című szakmunkája, és 1986-ban a Konstrukciók egy világnézetről. 1994-ben tette közzé az Ajánlás a túléléshez— egy ökoszociális piacgazdaság felé című munkáját, amelyben megállapítja, hogy az emberiség vonata 150 évvel ezelőtt egy váltón keresztül új vágányra tért, amelyen haladva azonban a végpusztulásba rohan. Ezért ideje, hogy megkíséreljünk egy újabb váltóállítást. Már ebben a munkájában is elemzi az új gazdasági világrend és a gazdasági demokrácia kapcsolatát. A gazdasági demokráciát úgy határozza meg, hogy a társadalom minden tagjá nak a többivel egyenlő esélye legyen az általa kiválasztott erőforrás feletti rendel -

kezésre, és az így kialakuló versenyben szerezzen jogot a tulajdonhoz, azaz az rendelkezzen az adott erőforrással, aki azt a legkedvezőbb módon tudja működtetni a társadalom számára.

Síklaky István főművének azonban egyértelműen az Éghajlat Kiadó-

nál — Kovács Lajos Péter egyetemi tanár gondozásában — most megjelent Létbiztonság és harmónia című könyve tekinthető. A tudományos igény-nyel elkészült munka hatalmas szintézis.

Noha maga a könyv csupán 150 oldal terjedelmű és további száz oldalt a függelékek foglalnak el, mégis egy egész élet munkáját betetőző nagy művel állunk szemben. Az első fejezetnek a szerző az Alapozás címet adta.

Ebben áttekinti a jelenlegi világren d fenntarthatatlanságát alátámasztó té-

nyeket, és bizonyítja, hogy gyökeres fordulatra van szükség. Elemzi a munkamegosztás és a tőkés termelés, a globalizmus és a lokalizmus összefüggéseit. Ezután tudományos alapossággal, mégis közérthetően megmagyarázza, hogy mi a csere és a pénz. Mi a kamat, és honnan ered? Mi az infláció, a bruttó és a nettó kamat? Mit kell érteni a kereskedők versenye és a pénz versenye alatt? Megvilágítja a csereközvetítés, a pénzkölcsönzés és a bankszektor szerepét. Kitér a kölcsönkamat és a beruházás problematikájára, a pénzkibocsátás szerepére, valamint arra, hogy mi a különbség a közpénzrendszer és a magánpénzrendszer között. Foglalkozik a szövetkezet és részvénytársaság szerepével, és meggyőzően bizonyítja a gazdasági szubszidiaritás, a szülőföldön való boldogulás előnyeit. A piacgazdasági 152

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

alapfogalmakat Síklaky a természetjogi alapú gazdaságtan szellemében ér -

telmezi.

A gazdasági alapfogalmak után Síklaky — ugyancsak a természetjog szellemében — megvilágítja a politikai alapfogalmakat is. Ebben a fejezet-ben szól arról, hogy mi a nemzet helye a világegyetem rendjében. Vázolja a társadalmi szerveződés típusait, elmagyarázza, hogy mi a politikai és a nemzeti közösség, és kitér arra is, hogy ki a magyar és ki nem az. Nem ke-rüli meg a trianoni problémát sem. Kifejti a véleményét a faj és személyi -

ség kérdésköréről, a rasszizmusról, a befogadásról és a nemzeti önazonosságról. Külön is szól a gazdasági szuverenitás rendkívül fontos, de mellő-

zött — elhallgatott — problematikájáról.

A szerző ezután a történelmi alkotmányt helyreállító nemzetgyűlés számára ajánl kiindulópontokat. Ennek az alfejezetnek a címe a Társadalmi élet természetjogi alaptételé, valamint e tételek időszerű magyar vonatkozásai.

Röviden ismerteti az értékrendet, a társadalomszervezési alapelveket, valamint azokat az emberi személyhez kapcsolódó alapjogokat, amelyek ér -

vényesítéséről a társadalomnak kell gondoskodnia. Kitér a magyar nemzeti közösség sajátos politikai értékeire, valamint Magyarország és a többi nemzet viszonyában érvényesítendő elvekre.

Az eddig ismertetett megalapozás készíti elő annak a társadalmi terv-rajznak a megértését, amelyet a könyv második fejezete tartalmaz. A szer -

ző Rudolf Steiner nyomán a társadalom hármas tagozódásából indul ki.

A három szféra: a jogi-politikai, a gazdasági és a kulturális. Az első

szféráról szóló részben Síklaky István felvázolja a részvételi demokrácia intézményrendszerét. Ennek keretében meghatározza a demokrácia fogalmát és felsorolja a képviseleti demokrácia szükségességét alátámasztó érveket. Kitér a területi és listás választásra, a képviselők visszahívhatósá -

gára, a kétkamarás parlamentre és a legalulról fölépülő önigazgatásra.

A gazdasági szféráról szóló alfejezet Sylvio Gesell tanításaira támaszkodva a geselli típusú pénzreformmal és annak hatásaival foglalkozik. Is -

merteti a szabad pénzzel eddig szerzett tapasztalatokat, valamint azt, hogy miként lehetne társadalmasítani a hitelrendszert és a földjáradékot. A ter -

mészetjog alapján új tulajdonszerkezet váltaná fel a jelenlegit, és ennek eredményeként átalakulna a társadalmi össztermék felosztása. Síklaky elemzi a természetjogot követő adórendszert is: ennek keretében a földér -

ték-és telekértékadót, az örökösödési adót, az általános fogyasztási adót Szorgalmazza a szolidaritáson nyugvó nyugdíjrendszer visszaállítását.

A szerző a legkorszerűbb nemzetközi szakirodalomra támaszkodva eredeti elképzeléseket fejt ki az önfenntartó kistáj szövetkezetekről. Megvilágítja, hogy a helyi szövetkezet elszámoló egység. A kistájszerveződés politikai összetevője pedig az alulról épülő helyi közigazgatás, valamint a 153

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

szomszédsági körök. Síklaky gyakorlati tanácsokat is ad arra vonatkozóan, hogy miként fogjunk hozzá egy kistájszövetkezet szervezéséhez. Ezen túlmenően még arra is vállalkozik, hogy kész cselekvési programot nyújtson át annak a kormánynak, amely kész felvállalni a természetes társada -

lom megvalósítását.

A továbbiakban Síklaky felvázolja azt az agrár - és energiastratégiát, amely igazodik a természetes társadalomhoz. Külön kitér a fenntartható közlekedésre, az ökopolitikára, valamint a külkereskedelemre. Figyelemre méltó az, amit a külkereskedelmet szabályozó váltópiacról ír, amelyet több változatban is bemutat Gesell példáján: az első vál tozat az, ahogyan az Európai Monetáris Unióban szabályozták. A második, ahogyan a természetes gazdaságban működne.

A harmadik alfejezet a kulturális szféra problematikájával foglalkozik. Síklaky kifejti, hogy miként működne a szabadság elve az alsófokú és a felsőfokú oktatásban, s hogyan lehetne elérni, hogy szülőföldünknek saját értelmisége legyen. Ennek kapcsán foglalkozik az emberi és nemzeti öntudat, valamint a felelősségtudat ápolásának szükségességével. Rendkí-

vül érdekes az, amit kultúraváltásról ír: a „munkaközpontú kultúrát" eszerint új kultúrával kellene lecserélni.

A megvalósítás magyar menetrendje

A Létbiztonság és a harmónia harmadik fejezete részletesen kifejti a természetes társadalom magyarországi megvalósításának konkrét menetrendjét.

Síklaky szerint a fordulat kulcsa: hazafias, patrióta közhatalom létrehozása.

Ez a fejezet azért rendkívül fontos, mert bebizonyítja, hogy van a jelenlegi szélsőségesen neoliberális vadkapitalizmusnak Magyarországon is reális alternatívája. Igenis lehetséges a jelenlegi szélsőségesen globalizált, liberalizált és agyonprivatizált társadalmat úgy megváltoztatni, hogy Magyaror -

szág talpon maradhasson. A gyökeres fordulatnak Magyarország esetében is megvan a lehetősége geopolitikailag. A fordulat alapvet ő feltétele azonban az önrendelkezés visszaszerzése. A vadkapitalista újgyarmatosítás el -

leni védekezéshez és a tulajdonszerkezet átalakításához korszerű földvé-

delmi törvényre és munkahelyvédelmi törvényre van szükség.

Fehér program

Síklaky szerint a gazdasági reform első lépése az ún. fehér program. Ab-ból a tényből indul ki, hogy Magyarországon mindig is termett annyi élelmiszer, ruhának és fedélnek való, hogy senki ne éhezzen, tisztességgel öl-tözködhessek és lakhasson. Mindig az volt a baj, hogy az országra rátelepedett egy élősdi réteg — hol tankokkal, hol mással, pl. magánpénz-monopóliummal — és hatalmi törekvései érdekében megfosztotta a nép túlnyo-154

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

mó részét munkája gyümölcsétől. Ez annyira nyilvánvaló tény, hogy nem szorul külön bizonyításra. E tárgyi feltételekből adódóan lehetséges az 1989—90-es évek (azaz a vadkapitalizmus előtti utolsó évek) fogyasztásá -

nak, illetve az ezt lehetővé tevő reálkeresetnek a megkétszerezése. 2003-ban a magyar termelőkapacitás jelentős része kihasználatlan. Bevetetlenek a földek, félgőzzel termelnek az üzemek, igen sok az ok nélkül megszüntetett, de azért még nagyobb befektetés nélkül helyreállítható, kisebb -

nagyobb termelőegység. S igen sok a rendszeres munka nélkül tengődő

képzett munkaerő.

Ha tehát megnő a fizetőképes kereslet, akkor várható, hogy a termelésbővítést segítő hiteltámogatással — a vásárlóerő mértékében — megnövekszik az alapvető cikkek hazai termelése is. Ezért a gyökeres fordulat programját azzal kell indítani, hogy érezhetően megnöveljük a kis keresetűek jövedelmét. Mivel ezeknek az embereknek az egészséges élelmiszer-szükséglete nincs kielégítve, ezért csaknem bizonyos, hogy többletjövedelmüket nagyrészt élelmiszerre fogják költeni. Ma még Magyarországon az eladásra kerülő élelmiszerek nagyobbik része a globalizálás ellenére is hazai termék és viszonylag egyszerű technikával elérhető, hogy a jövede-lemtöbbletet teljes egészében magyar termékek vásárlására fordítsák. Ez javítja az agrárnépesség és rajtuk keresztül a kis-és középvállalkozók életszínvonalát is, és egyidejűleg csökkenti a munkanélküliséget. A szerves fejlődés elvét követve célszerű az 1989—90-es jövedelemszintet a kétszeresé-

re növelni. Síklaky szerint ezt évi 20%-os emelésekkel négy évre elosztva kellene megvalósítani.

Mindennek az alapfeltétele a hatalomváltás. Az elkövetkező választá -

sok során a választópolgároknak olyan Országgyűlésre kell bízniuk hazá-

jukat, amelynek többsége előre elkötelezte magát a természetes társadalmi rendet megvalósító fordulat mellett. Így lép szolgálatba a gyökeres fordulat kormánya. Az e kormány által benyújtott első évi költségvetés tehát 20%-kal megnövelné a közpénzekből fizetett béreket, valamint a nyugdí -

jakat és a családi pótlékot. Az Országgyűlés azt is kinyilvánítja, hogy a kö-

vetkező években megismétli a 20-20%-os emelést egészen addig, amíg a negyedik évben a költségvetésből húzott minden jövedelem reálértéke —

vagyis a vásárlóerő — el nem éri az 1989-es szint kétszeresét. Ez a lakosság közel felét érintené. Azoknak a bére, akiket nem közpénzből fizetnek, vagyis a versenyszféra dolgozói a piaci törvények nyomására lényegében el fogják érni ugyanezt a szintet. A hazai termékek iránti kereslet növekedése folytán pedig megnövekszik a gazdálkodók és a nem agrár kis-és középvállalkozók jövedelme is. Mindez szerény jólétet eredményezne.

Ez a szerző által fehér programnak nevezett társadalmi forgató-

könyv a közpénzből fizetettek többlet vásárlóerejét a hazai termékek 155

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

megvásárlása irányába terelné. A gyökeres fordulat kormánya ugyanis létrehozná a Magyar Aruk Bolthálózatát. Ez a meglévő boltokból önkéntes csatlakozással megalakuló hálózat. A kormány szerződéssel kötelezné magát arra, hogy a közpénzekből fizetett bérek 20%-os emelését, valamint a nyugdíj-és családipódék-emelést nem készpénzben, hanem „fehér kár-tyákon" adja ki. A fehér kártya nem más, mint vásárlásra is használható bankkártya. A közpénzekből jövedelmet húzók, vagyis a köztisztviselők, a közalkalmazottak, az egészségügyiek, a pedagógusok, a postások, a tömegközlekedési dolgozók, a rendészeti szervekhez tartozók, a katonák stb.

számára nyitnának egy-egy lakossági folyószámlát valamelyik bankfióknál.

Ezt lehetne fehér bankszámlának nevezni. A fizető állami szervezetek a 20%-os emelés összegét a kedvezményezetteknek a fehér bankszámlájára utalnák át. Ez utóbbiak kapnának egy-egy fehér kártyát A Magyar Áruk Bolthálózatához kapcsolódó üzletek a csatlakozási szerződésben köteleznék magukat arra, hogy az ilyen kártyával fizetőknek csak magyar árukat szolgáltatnak ki. Tehát olyan árukat, amelyeknek termelői ára — mondjuk — legalább 80%-ban magyar munkáért fizetett bérből, illetve magyar ál -

lampolgárok, vállalkozók és gazdák jövedelméből tevődik össze. Ebbe bekapcsolódhat a már sikeresen megindult Magor-mozgalom, amely ösz-szekapcsolódhat a fehér programmal.

A fehér program fontos része a fehér pénz. Ennek sikeréhez szükséges, hogy mindenki, aki havi fizetésemelésként a fehér számláján megjelenő fehér pénzt kap, ezt még az adott hónapban magya r áruk vásárlására fordítja. Ha ezt nem teszi, azaz fehér pénzét megtakarítani kívánja, akkor gondoskodnia kell arról, hogy ez a pénz magyar árut előállító vállalkozók -

hoz, illetve gazdákhoz kerüljön, hogy fejlesztésre és termelésbővítésre lehessen fordítani. Ezért minden kedvezményezettnek tudomásul kell ven -

nie, hogy ha hónap végéig nem költi el, vagy nem helyezi el egy évre lekö-

tött takarékszámlára, akkor a hónap végén a „fehér bankszámláján" maradt pénz 1%-át levonják. Ez az 1% a pénztartási díj. Ezt a díjat hónapról hónapra meg kell fizetnie annak, aki a pénzét visszatartja. Ez az összeg Síklaky javaslata szerint a hiteltestületek által a pályázatokra szétosztható hitelkeretet növelné. Ha tehát valaki valamilyen tartós fogyasztási cikkre, vagy más célra gyűjt, akkor úgy jár el helyesen, ha utasítást ad a „fehér bankszámláját" vezető pénzintézetnek, hogy a bankszámlán maradt fehér pénzt írja át az egy évre lekötött takarékszámlájára. Ezt a pénzt egy évig nem terheli pénztartási díj, vagyis betevője vagy változatlan összegben fel-veheti egy év múlva, vagy újra meghosszabbíthatja a lekötést. Ha a megta -

karító egy év letelte előtt mégis kiveszi a pénzét, ezt csak a havi 1% -os pénztartási díj levonásával kaphatná meg. A takarékszámlán lévő összege-156

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ket a bankok adják oda azoknak, akik a pénzt magyar áruk termelésének a bővítésére akarják felhasználni.

A fehér programnak számos hatása lenne. Ezek közül hatot sorol fel a szerző:

— Az első szerint az élelmiszert és más közszükségleti cikkeket árusító üzletek csatlakoznának a Magyar Aruk Bolthálózatához. Az ezzel járó szervezési költségek jócskán megtérülnének a nagyobb forgalomból.

— A második hatásként növekedne a mezőgazdasági termelők értéke-sítési lehetősége, nyugodtan bővíthetnék termelésüket a megnövekedett kereslet miatt.

— Harmadik következményként hitelszükséglet is előáll a bővítések egy részénél. A kormány erről közhitelkeret rendelkezésre bocsátásával gondoskodna. Ez az újfajta hitelpiac a fehér program után évről évre erő -

teljesebben hatna, mivel a fehér számlákra került havi összegek négy év alatt megötszöröződnének.

— Negyedik hatás lenne a lakosság fogyasztásának jelentős növekedé-

se, elsősorban a magyar áruk vonatkozásában. Ennek folytán nő azoknak a vállalkozóknak a termelése, akik magyar munkavállalókat foglalkoztat -

nak. Ez viszont csökkentené a munkanélküliséget.

— Az ötödik hatás pedig az lenne, hogy a biztos hazai piacra támaszkodó termelők könnyebben létesíthetnének exportkapcsolatokat. Ennek révén megváltozhatna az az egészségtelen helyzet, hogy a magyar export túlnyomó részét a multik vámszabad területen létesített összeszerelő üzemeiből kikerülő termékek teszik ki.

— A hatodik hatás is fontos. Ennek nyomán növekedne a kereskedők érdekeltsége a magyar áruk beszerzése és gyártása iránt.

A fehér programot az állam finanszírozná. Az Országgyűlés határozata alapján az Állami Valutahivatal kibocsát tízmillió darab tízezer forintos bankjegyet. Ezt a demokratikusan választott hiteltestületek szétosztják kamatmentesen a pályázó termelők között. Csupán évi kétszázalékos kezelési költséget számítanának.

A kereseteket pedig úgy lehetne megnövelni, hogy az Országgyűlés döntése alapján az illetékes minisztériumok a fizetést, nyugdíjat, családi pótlékot kiutaló szervezetek felhívására a fizetésemelésben részesülők fe-hér bankszámlát nyitnak. Ezeken havonta megjelenik a 20%-os kereset-emelés összege. A dolgozók megkapják a már említett fehér kártyát és ezzel a Magyar Aruk Bolthálózata üzleteiben levásárolják a kereseteme-lés összegét. A vevőktől a boltokhoz, majd onnan a termelőkhöz átterült fehér számlapénz a hitelek törlesztéseképpen visszakerül az Állami Valutahivatal számlájára, és ott megsemmisül. A keresetnövelést és a hitelek ál -

157

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

tal keltett többlet vásárlóerőt így kiegyenlítette a termelés bővítése, tehát nincs infláció.

A hivatalos közgazdászok, továbbá a közvélemény a tömegtájékozta -

tási szervezetek egyoldalúsága miatt azt hiszi, hogy csak a magánpénz -

vagyon tulajdonosaitól, és az ő tulajdonukban lévő bankoktól, pénzüg yi vállalatoktól lehet a gazdaság működtetéséhez szükséges hiteleket besze -

rezni. Ezzel szemben az az igazság, hogy egy monetáris szuverenitással rendelkező állam önmaga is képes — magánhitel igénybevétele nélkül —

finanszírozni. Síklaky István végiggondolja, hogyan menne végbe, pontosabban: miként fordulna a visszájára egy ilyen akció, a mostani, tehát a gyökeres fordulat előtti rendszerben.

Ma létezik az Állami Adósságkezelő Hivatal. Ez kibocsátana 400

milliárd forint értékben államkötvényt, évi 20%-os kamatozással. Ezt a kereskedelmi bankok megvennék abból a hitelből, amit e célra a Magyar Nemzeti Banktól kapnak, mondjuk évi 10%-os kamatra. A Magyar Nemzeti Bank kinyomtatna negyvenmillió darab 10 000 forintos bankjegyet.

Ezt odaadná a kereskedelmi bankoknak. Azok pedig megvásárolva az állam hitelleveleit, vagyis az államkötvényeket, továbbadnák az Állami Adósságkezelő Hivatalnak. A hivatal pedig átutalná a minisztériumoknak, amelyek közvetítésével végül megkapnák a jogosultak. Az államköt -

vény kamatával — mintegy évi nyolcszázmilliárd forinttal — megnövekedne a költségvetés jelenlegi, kereken ezerkétszázmilliárd forintos adósságszolgálati tétele, amit zömmel az érték -előállító munkát végző dolgozóktól beszedett adókból fedeznek.

Ezt a kamatot megkapnák a kereskedelmi bankok, kifizetnék belőle a bankárok havi többmilliós fizetését, évi sokmilliós jutalmát, továbbá már -

ványpalotáik rezsijét, a felét pedig tovább fizetnék kamatként a Magyar Nemzeti Banknak, amely megint kifizetné belőle a havi többmilliós fizetést, és évi sokmilliós jutalmat a saját vezető bankárainak. És ez így menne egészen addig, amíg ez a magánpénzrendszer van érvényben, amíg érvé-

nyesül a magánpénz-monopóliummal működtetett pénzgazdaság. Az Ál -

lami Adósságkezelő Központnak ugyanis - amikor eljön az államkötvé-

nyek visszafizetésének ideje — újabb kötvényeket kellene kibocsátania a ré-

giek visszavásárlásának a fedezésére, és így tovább, és így tovább. A bankárok tehát egyértelműen jól járnának. Ma már a magyar államkötvények zömét külföldiek, vagy külföldi tulajdonban lévő magyarországi bankok veszik meg. Ez tehát azt jelenti, hogy tovább növekedne a külfölddel szembeni eladósodás.

158

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Érdemes azt is közelebbről szemügyre venni, hogy miként jutná-

nak hozzá a mai rendszerben a termelők a százmilliárdos hitelhez.

A kormány felkérné a Magyar Nemzeti Bankot, hogy bocsásson hitelpénzt a kereskedelmi bankoknak, amiből azok hitelt nyújtanának az álta -

luk kiválasztott hiteligénylőknek. A hitelt felvevők egy része, a bankárok tudtával — vagy anélkül — megszökik a pénzzel, vagy más módon eltünteti azt, s az így keletkezett banki veszteségeket aztán az állam időről időre ki -

fizeti a bankoknak, természetesen az adófizetők által befizetett közpénz -

ből. Ez az elmúlt tizenhárom évben többször is előfordult, bankkonszolidációnak, illetve adósságcserének nevezték. A hitelek más részét megkapják a valódi termelők. Az ő kamatfizetésüknek és törlesztésüknek a garantálásáról az államnak kellene gondoskodnia, nehogy a bankoknak kocká-

zatot kelljen vállalniuk. A termelőktől befolyt kamatok busásan fedezik a bankárok sokmilliós jövedelmét éppen úgy, mint ahogyan fentebb láttuk.

Azt, hogy ki milyen feltételekkel, milyen célra, mekkora összegű hitelt ka -

pott, védi a szigorú banktitok. Ha valami visszaélés mégis kiszivárogna, s az ügyészség hajlandó lenne nyomozást elrendelni, akkor bíróság elé kerülne az ügy, beindulna egy több éven át tartó eljárás. Volt olyan bankel-nök is, akinek a kezei között százmilliárdos nagyságrendben tűntek el ösz-szegek, de Bécsből üzengetett a magyar hatóságoknak, míg végül majd minden vád alól felmentették, illetve fel fogják menteni a jövőben.

A Síklaky István által kidolgozott fehér program azért is alkalmas arra, hogy a nagy átalakulás egyik kezdő lépése legyen, mert nem kell, hogy megelőzzék a nemzeti valuta védelmének és a vámrendszer átalakulásának szakmai előkészítést igénylő lépései. A legfontosabb előfeltétel a politikai jellegű hatalmi váltás. A fehér programnak elengedhetetlen feltétele a pénzkibocsátás és hitelezés visszavétele a demokratikusan ellenőrzött és politikai felelősséggel tartozó intézményekhez. Ehhez a nemzetközi pénz -

ügyi közösséget kiszolgáló és a pénzgyarmatosítást elfogadó — négy párt színeiben politizáló — egyeden politikai erő leváltására van szükség. A rejtett pénzdiktatúrát kellene lecserélni valódi piacgazdaságra, ahol a gazdasá -

gi esélyegyenlőség szabályai szerint folyik a gazdasági verseny, s amelyben a tulajdon a személyes teljesítményhez van kapcsolva.

A fehér program azzal a következménnyel is járna, hogy a lakosság széles rétegei megismerkednének a forgásbiztosított pénzzel. Megtanul-hatnák az ezzel kapcsolatos pénzkezelési technikákat, és a pénzforgalmi szervezetekben is kialakulnának az ezzel kapcsolatos gyakorlati ismeretek és rutineljárások. A gazdasági és pénzügyi stratégia kormányzati szintű ter -

vezői értékes tapasztalatokhoz juthatnának, elvégezhetnék a fontos elemzéseket, és mindez lehetővé tenné, hogy mondjuk öt év múlva már nem-159

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

csak a „fehér pénz", hanem a nemzeti valuta is nagyobb megrázkódtatás nélkül forgásbiztosított pénzzé legyen átalakítható.

Személyesen azért emeltem ki ezt a részt, mert Sylvio Gesell, Hans Jürgen Klaussner, Thomas Estermann, Margrit Kennedy és Günter Oggef nyomán ilyen megoldás irányában gondolkodtam magam is, és ennek a szellemében írtam meg a Valóság 1997/12. számában megjelent Emberközpontú vagy pénzközpontú gazdaság, továbbá a Valóság 1999/6. szá-

mában megjelent A magánpénzrendszer vagy közpénzrendszer című tanulmá-

nyaimat. Már ezek megírásakor is számos szakmai megbeszélést folytat-tam Síklaky Istvánnal, akit sok tekintetben tanítómesteremnek is tekin -

tek Varga Istvánnal, a kiváló mérnök-közgazdásszal, valamint Plenter János és Nagy Pongrác nemzetközi pénzügyi szakértőkkel, továbbá Gi-dai Erzsébet és Csath Magdolna egyetemi tanárral együtt. Síklaky István azonban olyan rendkívül magas szintű szintézist hozott létre, amely ebben a vonatkozásban eléri, sőt egyes megoldások gyakorlati alkalmazhatóságát illetően meg is haladja a világszínvonalat.

Kikerülés az adósságcsapdából

E kis kitérő után a Létbiztonság és harmónia egyik legfontosabb részével, az adósságcsapda felszámolásával szeretnék foglalkozni. Síklaky István kitű -

nően ért ahhoz, hogy a legbonyolultabb szakmai kérdéseket is egyszerű és világos, mindenki számára érthető, szemléletes formában világítsa meg.

A nemzetközi pénzügyi közösség az emberiség 80%-ától elveszi munkája eredményének mintegy harmadát. Az államokat olyan helyzet fenntartásá-

ra, s olyan gazdaságpolitika folytatására kényszeríti, hogy nemzeti jöve -

delmük jelentős része kamat formájában hozzá kerüljön. Ennek alapvető

technikája az eladósítás, aminek a végső fázisa az adósságcsapda. Ha egy ország irányítói növelni akarják a lakosság fogyasztását és termelését: vagy el kell hogy adják a nemzeti vagyon megfelelő részét, vagy kamatozó hi -

telpénzt kénytelenek igénybe venni. Vannak olyan helyzetek, mint például természeti katasztrófák elhárítása, védelmi célú fegyverkezés, vagy a h até-

konyságot javító beruházás, amikor ezek a lépések indokoltak. De lehet nagyon káros célokra is pénzt igénybe venni. Ilyen a hódító célú fegyverkezés, a ráfizetéses beruházás, a vezető réteg aránytalan vagyonosodásának a biztosítása, vagy éppenséggel a felesleges luxusfogyasztás és a bűnös korrupció.

Az így előálló adósságot — kamataival együtt — törleszteni lehet a fogyasztást meghaladó termelésből, a külkereskedelmi és fizetési mérleg többletéből, másrészt újabb kölcsönökből. Amikor előáll az ad ósságcsapda, akkor az eladósított állam és a nem állami gazdasági szereplők a tör -

lesztést és kamatfizetést már csak újabb kölcsönökből tudják teljesíteni. Ez 160

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ugrásszerűen megnöveli a kiszolgáltatottságot, mivel az újabb hitelt a pénzvagyon-tulajdonosok olyan feltételekhez kötik, amelyek aránytalan előnyökhöz juttatják a hitelezőket. A nemzetközi pénzügyi közösség e fel -

tételek kialakítására és végrehajtására a Nemzetközi Valutaalapot és a Vi -

lágbankot használja.

Síklaky kiemelten idézi a Magyar Nemzeti Bank Műhelytanulmányok című kiadványából (1993/2., 56. oldal), hogy az időszak egészét tekintve Magyarország 1973-tól 1989-ig mintegy egymilliárd forrásbevonáshoz jutott, és ezért összesen 11 milliárd dollár halmozott kamatkiadása volt No -

ha az eladott nemzeti vagyon ellenértékét kizárólag adósságszolgálatra fordították, az az adósságteher, amely 1989-ben 21 milliárd dollár volt, to-vább növekedett. A Magyar Nemzeti Bank és a Statisztikai Hivatal kimu -

tatása szerint 2003. március 31-én a pénzügyi eszközök és kötelezettségek állománya a következő volt:

A termelő szektort, vagy más néven nem pénzügyi vállalatokat 15 770

milliárd forint adósság terhelte. A pénzügyi vállalatok, úgymint a központi bank nélküli monetáris intézmények, pénzügyi közvetítők, pénzügyi kiegé-

szítők, biztosítók és nyugdíjpénztárak adóssága mindössze 123 milliárd forint volt. A központi bankot terhelte 5,3 milliárd tartozás. Az államháztar -

tási szektor, úgymint a központi kormányzat, a helyi önkormányzatok, a társadalombiztosítási alapok eladósodása is 6808 milliárd forint volt Ösz-szesítve a nemzetgazdaság egészére nehezedő tartozás 12 134 milliárd forint volt, ami a márciusi euró-devizaárfolyamon számítva 50 milliárd eurót tesz ki. Azóta spekulációs nyomásra a forint többször is leértékelődött. A jelenlegi kormányzat hibás gazdasági politikája révén eddig további 2000

milliárd forinttal nőtt az államháztartást sújtó adósság. (2005 -ben a nemzetgazdaság egészére nehezedő adósságteher elérte a 110 milliárd dollárt.

Ennek a hatalmas tartozásnak kell kitermelni minden évben az adósságszolgálati terheit, a kamatokat és a törlesztéseket. Mindez elviszi a magyar társadalom teljes jövedelmét. Az ország működtetéséhez naponta nyolcmilliárd forint további adósságot kell felválla lni. A hitelpénzzel működtetett magánpénz-monopolista rendszer felszámolása nélkül ettől az adós -

ságtehertől és a gyorsuló ütemű folyamatos eladósodástól nem lehet meg -

szabadulni.)

Az adósságszolgálat és a kamatfizetés terheit akár állami, akár nem ál -

lami adósságról van szó, az állampolgárok fizetik. Csupán a teherviselés technikája más. Állami adósság esetében az állam kiveti az adót, és annak mintegy a felét továbbadja adósságszolgálatra és kamatra; a nem állami szektor adósságát pedig úgy viseli az állampolgár, hogy a magántulajdonosok szétosztják adósságszolgálati terheiket: egyrészt ennyivel drágább a megtermelt árujuk, másrészt kevesebb munkabért fizetnek a külföldi azo-161

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nos munkát végzőkhöz képest, harmadrészt a legkülönbözőbb adókedvezmények kicsikarásával kivonják magukat a közteherviselés alól. A jelen -

legi kormány az előző nyomdokain haladva, csak a multinacionális cégek adókedvezményeire kért derogációt, azaz halasztást az Európai Uniótól.

Síklaky idézi Bokros Lajost, aki szerint az adósságcsapdából nem lehet kilábalni, de gazdaságunk, ha megerősödik, akkor — legalábbis Bokros szerint, aki a könyv megjelenésekor a Világbank kelet-európai igazgatója volt — már alig érezzük majd tehernek az adósságszolgálat fizetését. Az így vélekedők teljesen félrevezető és tényekkel cáfolható állítása az, hogy ha adósságkönnyítést kezdeményeznénk az jelentősen rontaná Magyarország gazdasági helyzetét, mert nehezebben jutna hitelhez. Ez természetesen a pénzügyi kérdésekben járatlan polgároknak címzett agymosás.

Nagy Pongrác, a kiváló nemzetközi pénzügyi szakértő ezzel szem -

ben rámutatott arra, hogy „mialatt az adósságelengedésben" részesült országok piaci hitelképesítési minősítése 30%-kal javult, az adósságot pontosan fizető Magyarországé éppen 30%-kal romlott." „Továbbá, míg Lengyelországban az 1991-es adósságelengedést megelőző években nettó ki-

áramlás volt, 1992-re a beáramlás már 678 millió dollárra, 1993-ra pedig 1700 millióra rúgott." A reáljövedelem is nőtt azokban az országokban, amelyek adósságkönnyítésben részesültek. A 22 adósságkedvezményben részesült ország közül 16-nak jobb a gazdasági teljesítménye, mint az adósságot pontosan és rendüledenül fizető Magyarországé. Síklaky idézi Antalóczy Zoltánt is, aki a Magyar Nemzet hasábjain megállapította (1995. 08. 14-én), hogy a XX. század végén már csak két olyan ország van, amelyik nem kért valamilyen külföldi adósságelengedést (csökkentést vagy átütemezést): Peru és Magyarország.

Forgatókönyv a kormánynak

Rendkívül érdekes az a forgatókönyv, amit Síklaky István ajánl a gyökeres fordulat kormánya számára. Eszerint az adósságcsapdából úgy lehetne kilábalni, hogy a kormány a kül-és belföldi adósságszolgálatot három évre felfüggeszti, és egyidejűleg egy előre kidolgozott államgazdálkodási ter -

vet terjeszt a hitelezők elé. Ebben kimutatja, hogy vagyonrendezéssel az indokolatlan import megfékezésével, a tőke és valutapiac kormányellenőr -

zés alá vonásával — amely a nemzeti valuta konvertibilitásának megszüntetését is jelenti a turistaforgalom valutaellátásának további biztosításával -, az infláció megállításával, a munkahelyek megvédésével és a megszűnt munkahelyek helyreállításával, a hazai mezőgazdaság, valamint a kis - és középvállalkozások hazai pénzkibocsátással történő finanszírozásával, a hazai termelők belföldi piacának helyreállításával többlet érhető el a fizeté -

si mérlegben. Ezt a kedvező hatást fokozná a belföldi termelést ösztönző

162

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

adóreform, valamint az, hogy a magyar kormány a keletkező megtakarítá -

sokat a hazai gazdaság helyreállítására és fejlesztésére fordítaná. A felsoroltak összhatásaként három éven belül jelentős többlet keletkezne a kereskedelmi és fizetési mérlegben. E többlet megjelenésétől minden évben a mindenkori pozitív pénzügyi egyenleg felét a gyökeres fordulat napján fennálló tőketartozás — és annak a mindenkori londoni bankközi kamatlábhoz igazodó kamatának — a törlesztésére fogja fordítani.

A szokásos ellenvetés az, hogy ezek jó szándékú, de naiv és utópisztikus elgondolások. A hitelezők, elsősorban a nemzetközi pénzügyi közösség irányítói gazdasági zárlattal fognak válaszolni, és ez még súlyosabb helyzetbe taszítja az országot, mint amilyenben jelenleg van. Erre fel lehet készülni, ezért Síklaky szerint kivédhető az adósságcsapda fenntartásában érdekelt hatalmi körök embargója. Első lépésként tervet kell készíteni arra, hogy a létfenntartáshoz szükséges termékeket hazai forrásból biztosítsák.

Erősíteni kell az adósságcsapda fenntartásában nem érdekelt államokkal és gazdasági szervezetekkel a kapcsolatokat. Így át lehet vészelni azt az átme -

neti időszakot, amíg az embargószervezők belátják, hogy nekik is érdekük újra felvenni a gazdasági kapcsolatokat Magyarországgal, mint egyenran gú, érdekeit védelmező partnerrel, de most már a kölcsönös előnyök alapján.

Számolni kell azzal is, hogy a moratórium bejelentésére a pénzügyi függés fenntartásában érdekeltek zároltatják a külföldi bankokban elhelyezett magyar valutatartalékokat. Az ezt kivédő megelőző lépés, hogy a Magyar Nemzeti Bank a külföldi bankszámlákon elhelyezett valutatartalékai -

nak lekötését — még a moratórium bejelentése előtt — feloldja. A tartalékot dollárban, euróban, jenben, svájci frankban stb. kell őrizni. Készpénzzel ugyanis embargó esetén akár a harmadik világon keresztül is pótolható az a kieső import, ami valóban létfontosságú a nemzetgazdaság működése szempontjából.

Jelenleg az import jelentős része a multinacionális cégek vámszabad területi összeszerelő üzemeibe érkező alkatrészekből és részegységekből tevődik össze. Erre a behozatalra ezek a multinacionális cégek ne a magyar valutatartalékból igényeljenek külföldi devizát Oldják meg saját forrásaik -

ból, ez nem okozhat nekik különösebb nehézséget. Az import másik jelentős része jelenleg már élelmiszer. Ennek az elmaradása rendkívül jót tenne a magyar mezőgazdaságnak és mezőgazdasági feldolgozóiparnak. A modern autók, kozmetikumok és más luxuscikkek importját egy ideig lehet nélkülözni. Autó esetében előnyben kellene részesíteni a Magyarorszá-

gon készült autókat. Az a lényeg, hogy a valóban fontos import továbbra sem bénulna meg.

A magyar export mintegy 70%-a az Európai Unióba megy. Ez fokozottabb nyugat-európai függést jelent, mint amikor a KGST-n belül egy-163

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

oldalúan a Szovjetunióhoz, illetve a többi kelet-európai országhoz csatla-koztunk. Ha bevezetnék a gazdasági embargót, ami egyáltalán nem biztos, az Európai Unióba irányuló exportot is befagyaszthatják. Mint már utaltunk rá, az EU-s export túlnyomó részét azonban a magyar vámszabad területen működő nemzetközi cégek bonyolítják le. A multik exportja nyilván nem kerülne befagyasztásra, mert ez sokkal inkább nemzetközi cégeket sújtana, mint a valódi magyar gazdaságot. Az igazi magyar export befagyasztása átmenetileg okozna nehézséget, de ez is áthidalható lenne. A Nemzeti Banknál lévő 10-11 milliárd euró külföldi bankjegytartalékból (azaz a jelenleg túlságosan nagy és igen költséges devizatartalékból — kamatait nem az MNB, hanem a költségvetés fizeti —, amely kizárólag a tőke korlátlan mozgását segíti) legalább egy évig fedezni lehet az életbevágó importot. Gazdasági diplomáciával és jó szervezéssel pedig el lehet érni, hogy a nem ellenséges piacokról beszerezzük a létfontosságú importcik-keket

Síklaky egyik legfontosabb javaslatának tartom, amit most végig nagy-betűvel mondanék, ha lehetne így beszélni, hogy be kell iktatni az alkot -

mány szerepét betöltő alaptörvénybe egy szigorú rendelkezést — az ÁLLAMADÓSSÁG PARAGRAFUST -, amely megtiltja, hogy deficites költségvetést terjesszenek az országgyűlés elé. A szerző — nagyon helyesen

— előzetes népszavazási hozzájáruláshoz köti államkölcsön bármilyen formában történő felvételét. Ha 1982 és 89 között az akkori pénzügyi illetékesek nem adósítják el felelőtlenül Magyarországot, akkor az egész rendszerváltás menete, és a magyar nemzeti vagyon sorsa is másképpen alakult volna. Az eladósítás ugyanis a pénzgazdasági rendszerben az uralom gya -

korlásának és a függésben tartásnak a legfontosabb eszköze. Az a tengely, amelyen minden áll vagy bukik. Ezért 1989 után nem is az alkotmány sze -

repét betöltő alaptörvényt tartom a legfontosabb jogszabálynak, hanem a teljes pénzügyi szuverenitást magánellenőrzés alá helyező Nemzeti Bank -

ról szóló törvényt Ez ugyanis a jelenlegi pénzgazdasági rendszer igazi alaptörvénye. Ez a magyar krematisztika, azaz uzsoracivilizáció alkotmá -

nya.

Fontos része a Síklaky által kidolgozott programnak az infláció megál -

lítása. A gyökeres fordulat kormánya egy évre befagyasztja a termelői és fogyasztói árakat. Azzal az üzemmel szemben, amely termelését az előző

évi átlaghoz képest 10%-nál nagyobb mértékben csökkenti, vagy árat emel, az állam úgy jár el, mintha az üzem a megszűnését jelentette volna be. Ez a szankció sújtaná az árdrágító üzleteket is. Az árrögzítés éve alatt a kormány felszámolja a piacgazdaság működését akadályozó monopóliumokat Ennek nyomán létrejön a tisztességes piaci verseny és a sok hasonló pénzügyi és gazdasági erejű vállalkozás árversenye biztosítja az árak tisz-164

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

tességes alakulását, ahhoz hasonlóan, ahogy annak idején egy ideális piacgazdasági modell keretében Adam Smith elgondolta.

Vannak természetes monopóliumok is, ma már ezek is teljesen ésszerűtlenül magánosítva lettek - gondoljunk a villany-, gáz-, csatornaszolgáltatásra. Nos, ezeket az agyonprivatizált közüzemeket a kormány visszavá -

sárolja. Nem mondhatjuk, hogy visszaállamosítja, hiszen a vízműveket úgy privatizálták, hogy a főváros eladta a francia államnak. De azt mondhatjuk, hogy visszavásárolja és újratársadalmasítja, mégpedig úgy, hogy a közüzemeket 1 3—1 3 arányban a kiszolgálási terület szerinti fogyasztók képviselete, illetve az üzemi kollektíva tulajdonába adja. Ennek következtében a spekulációs áremelkedés a természetes monopóliumok területén is megszűnne.

A Szovjet Birodalomhoz tartozó Grúzia népe a napokban mutatta meg, hogyan kell egy durva választási csalást elkövető kormányzatot, amely egyébként gazdasági csődbe vitte az országot — elzavarni. „Talpra, grúzok, hí a haza." — És a grúzok elzavarták kormányukat... Nos, a gyö-

keres fordulathoz megint arra lenne szükség, hogy ne csak mondjuk

„Talpra, magyar, hí a haza" —, hanem ismét álljon is talpra az ország népe.

Ma már közismert, hogy 1989-90-ben nem az a fordulat zajlott le, amire az ország lakossága számított. A tiszta közélet beindulásának előfeltétele -

ként meg kell vonni a mérleget, és pontosan ki kell mutatni, hogy mi tör -

tént azzal a közvagyonnal, amely a magyar állampolgárok - mint termé-

szetes személyek — tulajdona volt. Az állam csak kezelte ezt a vagyont, de nem volt a tulajdonosa. Egy tiszta közélet korszakának nyitányaként nem -

csak nyilvánosságra kell hozni, de jóvá is kell tenni az ország lakói ellen el -

követett legsúlyosabb bűnöket.

Síklaky javasol egy tényfeltárási törvényt. Ennek az lenne a célja, hogy 1989-től kezdődően a majdani gyökeres fordulatig tartó átmeneti időszakban pozícióban lévő közéleti szereplők adjanak számot tetteikről. Az eljá -

rás minden ilyen közéleti szereplő ellen hivatalból vagy á llampolgári bejelentés alapján indulna meg. Ha a cselekmény elévülés miatt nem büntethető, a vizsgálat eredményét akkor is nyilvánosságra kell hozni, hogy a polgá -

rok az adott személy további közéleti szereplésénél azt figyelembe vehes -

sék. A vizsgált személy által törvénysértően szerzett vagyont, illetve annak felkutatható részét akkor is el kell kobozni, ha ez a vagyon időközben más tulajdona lett. Nagyon lényeges Síklakynak az az ajánlása, hogy az ilyen el -

járások lefolytatására olyan ügyészséget és bíróságot kell létrehozni, amelynek a tagjai a pártállam idején nem töltöttek be ilyen munkakört.

A tényfeltárási törvény hatálybalépése idején működő ügyészekre és bírókra vonatkozóan hivatalból le kell folytatni a törvényben előírt eljárást Akit ennek során elmarasztalnak, az természetesen a továbbiakban nem 165

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

tölthet be szerepet az igazságügyben. A személyi feltételeken túlmenően jogi feltételek is vannak. Így például ésszerű szankcionáltan időhatárt szabni a jogi eljárásoknak, hogy azok ne húzódhassanak el hosszú évekig.

Síklaky másik javaslata: a pótmagánvád már érvénybe lépett, de ezt a jog -

intézményt még tovább kell fejleszteni.

A másik fontos jogszabály a vagyonrendezési törvény lenne, amely előírná, hogy a tulajdonosoknak bevallást kell tenniük minden olyan vagyontárgyukról, amely meghaladja a tisztes polgári életvitel szükségleteit, továbbá be kell számolniuk minden egymillió forintot meghaladó követe -

lésükről. A legközelebbi rokonok vagyonát egybe kell számítani. A vagyonbevalláshoz nyilatkozatot kell csatolni, hogy a vagyon milyen jogcí -

men került a tulajdonoshoz. Ehhez természetesen kellő számú vagyonvizsgáló bizottságot is fel kellene állítani Ez részben az APEH és az ÁSZ szakembereiből, részben pedig a közgazdasági és jogi egyetem vég-zős hallgatóiból állna. A vagyonvizsgáló bizottságok és a létrehozandó rendkívüli gazdasági bíróságok létszámát és működésük szabályait úgy kell megállapítani, hogy a vagyonbevallásokat lehetőleg egy év alatt átvizs -

gálhassák. A vagyonvizsgálat eredményeképpen az Államkincstár javára el kell kobozni minden olyan vagyont, amelyről bebizonyult, hogy kelet -

kezésekor nem tettek eleget az érvényben lévő adózási kötelezettségeknek, vagy más törvénysértő aktussal jött létre. Ha ennek során termőföld kerül az Államkincstár tulajdonába, azt át kell adni az illetékes önkormányzatnak hasznosításra.

Ehhez csak annyit fűznék hozzá, hogy a magyar társadalomban, a va -

gyoni viszonyokban beállt gyökeres változás eredményeként a hatalom is a vagyont megszerző külföldi és belföldi csoportok kezébe került, s így a politikai hatalomban is övéké ma az utolsó szó. Ezért a vagyoni viszonyok rendezése nélkül semmilyen alapvető politikai változás sem lehetséges.

Nagyon lényeges, amit Síklaky István az EU-csatlakozásról mond.

Síklaky megállapítja, hogy az európai integrációt megálmodó alapító atyák konföderációt akartak, de amikor távoztak az élők sorából, akkor az utódok a nemzetközi pénzügyi közösség nyomására az önrendelkezé-

süket megtartó, szociális piacgazdasággal rendelkező országok önkéntes társulásából egy túlcentralizált unió irányába fejlesztették tovább az integ -

rációt. Ennek a birodalomépítésnek a jellemzői: a tőke, az áru és a munka -

erő szabad áramlása az unió országai között, valamint a közös pénznem: az euró bevezetése. Megszűntek azok a közjogi eszközök, amelyek révén egy-egy társult ország lakossága önigazgatás keretében befolyásolhatta az adott ország területén tevékenykedő állampolgárok és külföldiek gazdasági tevékenységét.

166

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A birodalmi intézményrendszerrel működtetett Európai Unió ma a nemzetközi pénzoligarchia államok feletti hatalmi struktúrájának egyik re -

gionális alrendszerévé alakult át Ez akkor is így van, ha az EU és a globá -

lis pénzhatalom más alrendszerei között bizonyos súrlódások vannak, és a felszínen vetélkedés folyik. A lényeg az, hogy fennmaradjon a pénzhatalmi diktatúra, amely az emberiség nagy tömegeit aláveti és kizsákmányolja. A neoliberális globalizátorok nemcsak a magyar működő tőkére pályáztak.

Távolabbi és végre is hajtott terveik felölelték a magyar társadalom teljes vagyonának — benne a magyar termőföldnek - egyetemes részvénytulajdonná való átalakítását, és így a nemzetközi pénzügyi közösség beruhá -

zó bankárainak ellenőrzése alá vonását. Kelet-Közép-Európa népei nem attól várhatják boldogulásukat, ha beolvadnak a nemzetek feletti biroda -

lommá átalakított EU-ba, és tulajdonukat a spekulációs tőke önkényének kiszolgáltatott transznacionális részvénytulajdonná teszik. Ezzel csak azt érik el, hogy önrendelkezésüket feladva beolvadnak a pénzuralmi világrendbe. A valódi felemelkedést az jelentené, ha hosszú távon fenntartható, a természeti erőforrásokkal takarékosan bánó, az emberek és a népek egymás közti, és a természeti környezettel való harmóniáját megvalósító természetes társadalmi-gazdasági rendszert hoznának létre. Ennek termé-

szetes hordozó közege a család és a nagyobb család, a nemzet. Azoknak a kelet-közép-európai népeknek, amelyek megvalósítják az előbbiekben vá-

zolt fordulatot és hozzálátnak a fennmaradás feltételeinek megfelelő társadalmi-gazdasági berendezkedés kiépítéséhez, szoros együttműködést kell kialakítaniuk. Közösen kell védekezniük a nemzetközi pénzoligarchia túl -

ereje ellen. Az új világrendnek elkötelezett erők természetesen mindent meg fognak tenni azért, hogy megakadályozzák a kelet-európai régió ki-szakadását birodalmukból. Azt a nemzeti önrendelkezést fenntartó együttműködést, amelyet Kelet-Európa népei kialakíthatnának, Síklaky Keletközép-európai Konföderációnak nevezi.

Keletközép-európai Konföderáció

Ennek a konföderációnak meg kell akadályoznia, hogy a nemzetközi pénzoligarchia károsítsa a tagországok természeti létfeltételeit, gazdálkodá -

sát és ezáltal lakosainak egészségét, s biztonságos megélhetését. Azt várja a konföderációtól, hogy állítsa helyre és tartsa fent területén a természeti környezettel való harmóniát Külön szól arról az elvárásról, hogy járuljon hozzá a tagországok szükségleteinek a kielégítéséhez olyan termékekből is, amelyek előállítása nem gazdaságos helyi keretek között. Az il yen ágazato-kat közösen kell létrehozni és működtetni.

A Keletközép-európai Konföderáció biztonságának megvannak az alapvető gazdasági, közhatalmi és katonai feltételei. Az alapvető gazdasági 167

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

feltételek között Síklaky kiemeli a nemzetközi pénzoligarch ia spekulációi-tól védett pénz-és hitelrendszer szerepét Ide sorolja a tőke és a fizetőeszközök közhatalmilag szabályozott áramlását a tagországok között, vala -

mint a tagállamok és a világgazdaságnak a konföderáción kívüli részei kö-

zött. Rendkívül fontos az adósságcsapda felszámolása valamennyi tagország esetében. Védekezni kell a káros import ellen, és protekcionista politikával kell támogatni a konföderáció közös ágazatait, megvédve azokat a konföderáción kívüli káros hatásoktól.

A közhatalmi feltételeknél Síklaky elsőként említi azt, hogy a tagor -

szágok közhatalmi intézményei az adott ország lakosságának demokrati -

kus ellenőrzése alatt működjenek. Így elkerülhető, hogy a nemzetközi pénzkartell a közhatalmat gyakorlók megvásárlásával visszaszerezhesse hatalmát az egyes tagországok fölött. A nemzeti kisebbségek tekintetében a szerző példaként Dél-Tirolt emeli ki és azt a követelményt támasztja, hogy minden tagállamban érje el a politika humanizmusa a dél -tiroli szintet. Ezzel megelőzhető, hogy a nemzetközi pénzkartell — ismert gyakorlata szerint — egymásra ugraszthassa a különböző népcsoportokat a „divide et impera" módszerével.

A katonai feltételek közül a szerző elsőként emeli ki a semlegességet.

A konföderáció semleges lenne, és semmilyen katonai tömbhöz sem tartozna. Nukleáris rakétacsapás elleni védekezésre nem készülne fel, ennek veszélyét ugyanis globális összefogással kell elhárítani, amelyben természetesen a Keletközép-európai Konföderáció is részt venne. Ellenséges katonai behatolás ellen a tagországok svájci mintára szervezett hivatásosok -

ból és felfegyverzett polgárokból álló katonai szervezettel készülnének föl.

A konföderáció légteréről közös elhárító rendszerrel gondoskodnának.

Síklaky könyve végén javasolja, hogy a magyar kezdeményezők keressék meg a térség országaiban a hasonlóan gondolkodókat és igyekezzenek velük egyetértésre jutni a konföderációról. Ha ez sikerül és e gondolkodókból és aktivistákból álló körök lefordítják hazájuk nyelvére a konföde -

rációról eddig kialakított gondolatokat, azt célszerű az internet segítségével is megismertetni saját országuk közvéleményével. Ha sikerül ezt a programot eddig a pontig eljuttatni, akkor az elgondolásokat rendszeres közös tanácskozásokon tovább lehet érlelni és finomítani. Eközben pedig globá-

lis szinten — és magyarországi viszonylatban is — bekövetkezhetnek sors-fordító változások.

A beteg állapot gyógyításának első feltétele a helyes diagnózis.

A második feltétele a helyes és korszerű terápia megtalálása. A harmadik feltétel a terápia alkalmazása. Síklakyt azzal szokták félretolni, hogy utó-

pisztikus álmodozó. A világ pénzrendszere azonban rendkívül labilis, mert a forgalomban lévő pénznek és számlapénznek, továbbá a pénz szerepét 168

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

betöltő értékpapíroknak és derivátumoknak mindössze 2%-a rendelkezik áru-és szolgáltatás fedezettel. Ez a rendszer nemcsak a világgazdaság peri -

fériáin került válságba. A krízis már elérte a centrumországokat is. A világ pénzügyi rendszerének összeomlása nagyon is reális lehetőség, ezért fel kell készülni a következményeinek az elhárítására. Egy ilyen felkészülést szolgál Síklaky Istvánnak ez a rendkívül fontos műve, mert lehetővé teszi, hogy Magyarország és a sorsában osztozkodó többi kelet-európai nép együtt dolgozzon ki védekezési stratégiát. Nagyon fontos, hogy a kibontakozó válság idején e népek kezében legyen az a térkép és iránytű, amellyel biztonságosan kikerülhetnek a pénzuralmi rendszer romjainak útvesztői -

ből, s felépíthetik a fenntartható természeti és humánerőforrásokon nyugvó létbiztonság harmonikus társadalmát

Síklaky István eme nagyszerű könyvével — és élete példájával —, arra ösztönöz, hogy ne legyünk sorsunkba fatalistán beletörődő pesszimisták, mert az emberiségnek nem kell elkerülhetetlenül pénzrabszolgaságban élnie. De óv a könnyelmű optimizmustól is, amely szerint elég türelmesen várni, hiszen a végén úgyis minden jóra fordul. Nem fog magától megszűnni a kamatszolgaság. Szinte biztos, hogy a pénzuralmi rendszer kiala -

kítóit és haszonélvezőit csak kemény és szívós ellenállással lehet előjogaik feladására kényszeríteni. Síklaky a bénító pesszimizmus és a lefegyverző

optimizmus helyett azt ajánlja, hogy aktívak legyünk, s vegyük saját ke -

zünkbe a sorsunkat. E könyvével ránk bízta a cselekvés sok tudással, böl-csességgel és bátorsággal elkészített programját. Mindannyiunk feladata, hogy megvalósítsuk. Jutalmunk a létbiztonság és a harmónia lesz.

169

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A KAPINTERN és a KOMlNTERN

közös forradalma

H. G. Rakovszkij a pénzhatalom világállamáról

Hrisztyián Georgijevics Rakovszkij a Szovjetunió kommunista pártjának egyik megalapítója, Szovjet-Ukrajna kormányának elnöke, majd a Szovjetunió londoni és párizsi nagykövete fontos szerepet játszott az egy tőről fa -

kadt forradalmi kommunizmus és a forradalmi pénzuralom történ etében.

A nemzetközi pénzügyi közösség által irányított háttérhatalom fontos embereként — 1938-ban a sztálini tisztogatások idején — őt is bíróság elé állították, de a halálbüntetést sikerült elkerülnie. Lev Trockij így ír róla ön -

életrajzi könyvében: a My life, An Attempt at an Autobiographyban. — „Életem, egy önéletrajzi kísérlet"-ben (Penguin Books, 1928):

„Hrisztyian Georgijevics Rakovszkij a szocialista mozgalom egyik legismertebb személyisége. Születésénél fogva: bolgár, román állampolgár — a Balkán térképének változásai miatt; iskolái révén fogva francia orvos és svájci jogász, kapcsolatainál, vonzódásánál és irodalmi munkás-ságánál fogva orosz. Az összes balkáni nyelvet beszéli, továbbá négy európai nyelvet Különböző időpontokban aktív szerepet játszott négy szocialista párt vezetésében: a bolgárban, az oroszban, a franciában és a románban. Egyike lett a Szovjet Föderáció vezetőinek alapítója a Kom -

munista Internacionálénak és az ukrán Népbiztosok Tanácsának az el -

nöke. A Szovjetunió nagykövete Angliában és Franciaországban, majd osztozik a baloldali ellenzék sorsában. Rakovszkij személyes tulajdonsá -

gai, széles nemzetközi látóköre, jellemének nemes tulajdonságai különö-

sen gyűlöletessé tették Sztálin szemében, aki pontosan mindennek az ellenkezőjét személyesítette meg."

Ez tehát Trockij véleménye. Rakovszkij 1873-ban a bulgáriai Kotellban született. (Egyes források szerint Chaim Rakover volt az eredeti neve -

D. J.) Amikor a Dobrudzsában fekvő családi birtok román fennhatóság alá került, román állampolgár lett. Középiskoláit Bulgáriában végezte, majd 1890-ben Svájcba költözött és a Berni Egyetem orvosi karán tanult.

Itt diákként több éven keresztül szerkesztette a Sozial-Democrat című lapot.

Itt ismerkedett meg Engelsszel és Wilhelm Liebknechttel, aki bevonta a Vorwarts (Előre) című lap kiadásába. Rakovszkij Liebknecht segítségével 170

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

került közelebbi kapcsolatba a német szociáldemokrácia vezetőivel. Bern -

ben érintkezésbe lépett az ott élő marxista emigráció olyan neves képviselőivel, mint Plehanov, Axelrod, Vera Zaszulics és Lenin. Rosa Luxemburg tanácsára marxista tanulóköröket szervezett. Ezután rövid ideig a berlini egyetemen folytatta tanulmányait, majd Angliába költözött. A franciaországi Montpellier-ben fejezte be orvosi tanulmányait. Doktori disszertációja, amelyben az orvostudomány és a társadalomtudomány kapcsolatát elemezte, nagy feltűnést keltett. Ezután a romániai Constanzá -

ban katonaorvosként szolgált, közben könyvet írt a francia történelemről.

Publikációiban nemcsak a román és bolgár munkásmozgalom problémáival foglalkozott, hanem az antiszemitizmus kérdéseivel is. E tárgyban író -

dott vitairata: A Dreyfus-ügy politikai jelentősége címmel jelent meg. Ezután rövid időre az orosz fővárosba, Szentpétervárott élő feleségéhez utazott.

Az orosz rendőrség elől amely rendszeresen zaklatta az akkor már Euró-

pa-szerte ismert hivatásos forradalmárt, kénytelen volt visszatérni Romá -

niába.

Később tett még egy kísérletet, hogy letelepedhessen Szentpéterváron, de az orosz hatóságok kiutasították az országból. Ekkor orosz feleségével Párizsba utazott és joghallgató lett. 1902-ben ismét visszatért Oroszországba, de felesége halála után újból Párizs lett az otthona, ahol befejezte jogi tanulmányait. Lev Trockij és Rakovszkij 1903-ban ismerkedett meg egymással. A két Grand Orienthez tartozó szabadkőműves forradalmár barátsága 1913-ban mélyült el, amikor Trockij meglátogatta Rakovszkijt Romániában. Rakovszkij az apjától örökölt dobrudzsai birtokán gazdál -

kodott, s egyben széles körű forradalmi tevékenységet fejtett ki. Az I.

világháború kitörése az internacionalista Rakovszkijt is konfliktusba sodorta, mert a szociáldemokrácia a természetellenes nemzetköziség helyett a természetes nemzeti utat választotta.

Az 1915 szeptemberében megtartott zimmerwaldi nemzetközi szocia -

lista konferencián Rakovszkij aktív szerepet játszott Trockij oldalán. Tagja volt a kiáltvány szerkesztőbizottságnak is. Amikor 1916 -ban Románia hadba lépett, Rakovszkijt, aki ekkor a Balkáni Szocialista Munkás -

föderáció titkára volt, letartóztatták. 1917 májusáig Jasiban raboskodott. A várost elfoglaló orosz csapatok parancsnoka — ekkor már a szabadkőmű-

vesekből álló és a Grand Orient fehér szárnyának irányvonalát követő

Kerenszkij-kormány állt Oroszország élén — Miljukov orosz külügyminiszter kérésére kiharcolta a Grand Orient szabadkőművességhez tartozó Rakovszkij szabadon bocsátását.

Rakovszkij 1917 decemberében belépett a bolsevik pártba, majd 1918

januárjában Petrográdon találkozott az ugyancsak magas rangú grand orientes szabadkőműves Leninnel, aki a Népbiztosok Tanácsa megbízott-171

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

jaként Dél-Oroszországba küldi, hogy a Besszarábiát elfoglaló román erőkkel szemben megszervezze a szovjet ellenállást. Ezután átkerült Uk -

rajnába, ahol a bolsevikellenes erők leverését irányító kollégium, az ukrajnai CSEKA elnöke lett. Rakovszkijt nevezték ki 1919 januárjában Szovjet-Ukrajna Népbiztosi Tanácsa elnökévé (azaz az ukrán kormány vezetőjévé) és egyidejűleg ő töltötte be a külügyi népbiztos (az ukrán külügyminiszter) tisztjét is. A hadikommunizmus idején ő lett az Ukrán Köztársaság Forradalmi Katonai Tanácsának elnöke is. Közben beválasztották a bolsevik párt központi vezetőségébe. Széles körű nemzetközi kapcsolatai révén Ra -

kovszkij képviselte Szovjet-Oroszországot a genovai tárgyalásokon, ahol a küldöttség pénzügyi szakértője volt.

A történelmi jelentőségű rapallói tárgyalásokon is ő volt a szovjet de-legáció gazdasági szakértője. 1923-ban végleg diplomáciai pályára került.

Ebben szerepet játszott az is, hogy a Lenin betegsége miatt egyre nagyobb hatalomhoz jutó Sztálin gyengíteni akarta legfőbb riválisát, Trockijt — többek között úgy is, hogy eltávolította mellőle, valamint a szovjet hatalmi centrumokból egyik legtehetségesebb hívét: Rakovszkijt. Londoni nagykövetként Rakovszkij nem volt népszerű, mert a brit birodalom felbomlá -

sára vonatkozó — a háttérhatalom véleményével egyező — nézetei miatt az angol sajtó nem keltette jó hírét Ennek ellenére sikeres diplomatának bizonyult, és 1924 áprilisában ő vezette a szovjet küldöttséget Nagy-Britannia és Szovjet-Oroszország tárgyalásain.

Rakovszkij 1923 őszén a baloldali ellenzékhez csatlakozott és véglege -

sen elkötelezte magát Lev Trockij irányvonala mellett. Ö lett az ellenzék egyik vezéralakja. Sztálin kívánságára 1925-ben már nem választották be a Központi Bizottságba. A fokozatosan nemzetibolsevista útra térő Sztálin ellenfeleként határozottan elutasította „a szocializmus felépítése egy or -

szágban" tételét és továbbra is a világforradalom nemzetközi továbbvit e-lét, a permanens forradalmat szorgalmazta. 1925-ben Szovjet-Oroszország franciaországi nagykövete lett, de Párizsban „persona non gratá"-nak nyilvánították, miután 1927 augusztusában aláírta a trockista ellenzék azon nyilatkozatát, amely felszólította az európai proletariátust a kapitalizmus megdöntésére. Ez év szeptemberében Trockijjal együtt kizárták a Kommunista Internacionálé, a Komintern Végrehajtó Bizottságából A XV. pártkongresszus után már a bolsevik pártból is kizárták, és Asztrahánba száműzték gazdasági szakértőnek. Mivel könyvtára és archí -

vuma a rendelkezésére állt, ezért társadalomtudományi kutatásokat folyta -

tott az utópikus szocializmus és a világkommunizmus témakörében. A rá nehezedő nagy nyomás ellenére kitartott az ellenzék platformja és személy szerint Lev Trockij támogatása mellett. Cikkeiben, vitairataiban újra és újra az elméleti szocializmussal szembesítette a korabeli szovjet valóságot.

172

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Rakovszkijnak ez az elméleti munkássága felbosszantotta a Kreml urát, és ezért a szibériai Baraulba, majd Jakutszkba száműzték. A trockista veterán azonban 1934 elején levonta a következtetéseket abból, hogy Németországban a nemzetiszocializmus és Hitler került hatalomra, és ekkor önkritikát gyakorolt.

Michael Sayers és Albert E. Kahn számol be a következőkről a A nagy összeesküvés (Szikra-kiadás, Budapest, 1948) c. könyvük 249—250. oldalán:

1934 szeptemberében Rakovszkij egy szovjet küldöttséggel Japánba utazott, hogy részt vegyen a Nemzetközi Vöröskereszt októberben, Tokió-

ban, rendezett konferenciáján. Mielőtt azonban elutazott volna Japánba, egy borítékot kézbesítettek neki a moszkvai Nehézipari Népbiztosságtól.

A borítékban levél volt, amelyet Tokióban kellett átadnia Jurenyev nagykövetnek Látszatra a levél kereskedelmi felvilágosításra vonatkozó szok -

ványos kérést tartalmazott A levél hátán azonban — láthatatlan tintával —

üzenet volt Jurenyev számára, hogy használja fel Rakovszkijt a japánokkal való tárgyalásokon. Egy nappal Tokióba való megérkezése után Ra -

kovszkijt felkereste egy japán ügynök. A találkozásra a Vöröskereszt épü-

letének egyik folyosóján került sor. Az ügynök közölte Rakovszkijjal, hogy az orosz trockista mozgalom céljai egybeesn ek a japán kormány céljaival. Az ügynök hozzáfűzte, hogy Rakovszkij bizonyára értékes ada -

tokat szolgáltathatna Tokiónak a szovjet-oroszországi belső helyzetre vonatkozóan.

Ugyanazon nap estéjén Rakovszkij tájékoztatta Jurenyevet a japán ügynökkel folytatott beszélgetéséről, vagyis arról, hogy be akarják szer -

vezni kémnek, a japán kormány besúgójának. A trockista Jurenyev azt válaszolta, hogy nincs helye a habozásnak, mert a kocka el van vetve.

Néhány

nappal

később

Rakovszkij

előzetes

megbeszélés

alapján

együtt vacsorázott a japán titkosszolgálat egyik magas rangú tisztjével, aki közölte — tudatában van annak, hogy Rakovszkij Trockij közeli barátja és munkatársa, majd így folytatta: „Meg kell kérnem önt arra, írja meg neki, hogy kormányunk nagyon elégedetlen a kínai kérdésről írott cikkeivel, valamint a kínai trockisták magatartásával. Jogunk van elvárni, hogy Trockij úr más irányú vonalat vegyen fel. Meg kell értenie, hogy mire van szükség. Nem szükséges belemenni a részletekbe, de világos, hogy egy Kínában kiprovokált incidens kedvező ürügyet szolgáltatna ahhoz, hogy ott beavatkozzunk" A japán hírszerző tiszt azt is elmondotta Rakovsz -

kijnak, hogy milyen bizalmas természetű közlések érdekelnék a japán kormányt az orosz trockisták részéről — így például adatok a kollektív mezőgazdasági üzemek, a vasútvonalak, a bányák és iparvállalatok hely -

173

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

zetéről — különösképpen a Szovjetunió keleti részén. Rakovszkij még rejtjeleket és neveket is kapott arra a célra, hogy információt eljuttathassa.

Mielőtt távozott Tokióból, Rakovszkij még egyszer elbeszélgetett az ugyancsak trockista Jurenyevvel. A követ lehangolt volt: „Olyan kalamaj-kába keveredtünk, hogy néha nem tudja az ember, milyen magatartást tanúsítson. Folyvást attól félek, hogy ha az egyik partnerünket kielégítjük, ezzel megbánthatjuk a másikat. Például a kínai kérdéssel kapcsolatban el -

lentétek merülnek fel Nagy-Britannia és Japán között, és közben mindkét ország titkosszolgálatával fenn kell tartani a kapcsolatot... és mind -

ebben ki kell ismernem magamat!" - mondotta baljóslatúan.

Rakovszkij ekkor csak ennyit válaszolt: „Nekünk, trockistáknak, jelenleg három húron: németen, japánon és angolon kell játszanunk... Je-lenlegei politikánkban mindent felteszünk egy lapra; de ha egy kockáza -

tos kaland sikerül, a kalandorokat nagy államférfiaknak hívják!"

Azért időztünk Rakovszkij tokiói útjánál, hogy bemutassuk, milyen nehéz körülmények között kellett helytállnia Sztálin kibontakozó személyi dikta -

túrája idején, rendkívül bonyolult nemzetközi helyzetben. Rakovszkij 1934

elején tett önkritikája látszólag eredményesnek bizonyult, mert 1935-ben visszavették a pártba. Ezt követően az Egészségügyi Népbiztosságnál irá-

nyította a kutatóintézetek munkáját. 1937 -ben a nagy sztálini tisztogatási hullám második szakaszában az ő neve is elhangzott azzal kapcsolatban, hogy a trockista centrumhoz tartozott 1937 nyarán letartóztatták, és mint már utaltunk rá, 1938 elején őt is bíróság elé állították Moszkvában.

A koncepciós per előkészítése során Rakovszkijt a börtönben kihallgatta Sztálin egyik bizalmasa: Gavril G. Kuzmin tábornok, aki Gab-riellként is ismert volt. A kihallgatás során Rakovszkij egy meglepő, de meggyőzően hangzó tervet tárt fel arra vonatkozóan, hogy miként kellene megindítani a II. világháborút úgy, hogy annak ne a Szovjetunió legyen a vesztese. Ezt a tervet Sztálin elfogadta. Az így kapott információért cseré -

be a bolsevik diktátor nem végeztette ki Rakovszkijt, és később pedig nagy valószínűséggel szabadon is engedte. A kihallgatást tanúként végighallgatta dr. Josef Landovszkij orvos, egy eloroszosodott lengyel, aki Moszkvá-

ban élt, de Párizsban is tanult. Rakovszkij izgalmas, sőt drámainak bizonyult kihallgatása francia nyelven folyt, minthogy René Duval (Alias Gavril Kuzmin, az NKVD tábornoka), dr. Landovszkij és Rakovszkij egyaránt anyanyelvi szinten beszélt franciául.

Landovszkijnak köszönhető, hogy Rakovszkijnak ez a börtönben kidolgozott stratégiája ismertté vált. A kihallgatásáról készült jegyzőkönyv —

a történelmi tények utólagos tanúsága szerint — a II. világháború tényleges forgatókönyvének bizonyult. Rakovszkijnak a Ljubljankában tett vallomá -

174

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

sát Don Mauricio Carlavilla adta ki Madridban Sinfonia en Rojo Major (Egy vörös őrnagy szimfóniája) címmel. Eddig tizenegy kiadást élt meg és számos világnyelvre lefordították. Hrisztyián Georgijevics Rakovszkij - a bolsevizmus egyik alapítója és kiemelkedő személyisége —, hogy életét megmentse, olyan háttér-információkat hozott Sztálin tudomására, amelyek a szó legszorosabb értelmében befolyásolták a világtörténelem alaku -

lását.

A könyv kiadója, Carlavilla szerint a Vörös őrnagy szimfóniája több vastag füzet tartalmának gondos fordítása. Ezeket a füzeteket a Leningrád körüli frontvonalon egy kunyhóban találta meg a spanyol önkéntes hadosztály egyik tagja dr. Landovszkij orvos holtteste mellett. Ez a spanyol tiszt hozta el azokat a Szovjetunióból Spanyolországba. A kéziratok meg -

rongálódtak, s csak fáradságos és hosszadalmas munkával lehetett őket helyreállítani. Amikor a munka elkészült, még mindig igen kétséges volt, hogy tartalmuk publikálható-e. Olyan különleges és hihetetlen volt, amit tartalmaztak, hogy sohasem merte volna senki Spanyolországban kiadni őket, ha a benne szereplő személyek és tények nem egyeztek volna meg a bekövetkezett és ismertté vált történelmi tényekkel.

Carlavilla elmondta, hogy felkészültek az éles támadásokra. Ezért lé-

nyegében minden a könyvben említett személy, valamint esemény vonat -

kozásában összegyűjtötték és dokumentálták a legfontosabb tényeket.

Eddig azonban még senki nem jelentkezett, hogy megalapoz ott bírálatával kétségbe vonja a könyv tartalmát. Már említettük, hogy dr. Landovszkij eloroszosodott lengyelként élt Oroszországban. Apja az orosz birodalmi hadsereg ezredese volt és az 1917-es bolsevik forradalom során lőtték agyon. Dr. Landovszkij Oroszországban fejezte be orvosi tanulmányait és szerzett diplomát. Később tovább képezte magát Párizsban, a Sorbonne Egyetemen. Kutatóként az érdekelte, hogy miként hatnak az emberi szer -

vezetre a kábítószerek és a különböző vegyszerek. Elsősorban a sebészeket kívánta segíteni, hogy hatásos érzéstelenítő szerek álljanak a rendelke -

zésükre az operációknál. Rendkívül tehetséges orvos volt. Sikeres kísérletei eredményeként számos új és jelentős eredményt tudott felmutatni.

A bolsevik forradalom után azonban karrierje derékba tört. Nagy szegénységben élt családjával együtt és alkalmi munkákból tartotta fenn ma -

gát Mivel el volt zárva attól, hogy tudományos eredményeit a saját neve alatt jelentesse meg, ezért hozzájárult ahhoz, hogy azokat a nálánál szeren -

csésebb kollégái publikálják a saját nevük alatt Az NKVD mindent látó szemét nem kerülte el ezeknek a publikációknak a rendkívül érdekes tar -

talma. Könnyedén rájött arra, hogy ki ezen tudományos eredmények igazi felfedezője. Az NKVD számára ugyanis Landovszkij kutatási területe rendkívül fontos volt Ezért 1936-ban egyszer csak kopogtattak lakása aj-175

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

táján. Látogatói felszólították, hogy kövesse őket. Ezután többé nem tér -

hetett vissza a családjához.

Az NKVD Moszkva közeli vegyi laboratóriumában kellett élnie. Fő-

nökei a legkülönfélébb feladatok elvégzésére kényszerítették. Tanúként részt kellett vennie Ljubljankában kihallgatásokon, kínzásokon. A legször-nyűbb bűnöket kellett jelenlévőként átélnie. Kétszer külföldre is elvitték, de mindig csak fogolyként — szigorú felügyelet alatt. Igen sokat látott és tudott, és mindettől rendkívül sokat szenvedett, mert mélyen vallásos és becsületes ember volt. Vállalva a lebukás kockázatát, elég bátor volt ah -

hoz, hogy a legszigorúbb ellenőrzés mellett is jegyzeteket készítsen titokban arról, amit látott és hallott. Amikor csak lehetséges volt, le is másolta azokat a dokumentumokat és leveleket, amelyek eljutottak a kezéhez.

Ezeket a jegyzeteit a vegyészeti laboratóriumban lévő asztala üreges lábai -

ba dugta el. Landovszkij még életben volt a II. világháború kitörésekor.

Azt, hogy miként került Leningrádba (ma: Szentpétervár), és hogyan vesztette életét, egyelőre nem ismerjük.

A Rakovszkij-jegyzőkönyv néven ismert dokumentum azon párbeszédnek a fordítása, amely Hrisztyián Georgijevics Rakovszkij és NKVD-s kihallgatója között zajlott le. Rakovszkijt 1938 elején a trockisták ellen lefolytatott koncepciós per keretében együtt vonták felelősségre Nyikolaj Buharinnal, Alekszej Rikovval, Genrih G. Jagodával, Levy M. Karakhánnal dr. Levinnel és másokkal.

Rakovszkij, hogy megmeneküljön a kivégzéstől, elmondta kihallgatói -

nak, hogy különlegesen fontos információkat adhat át cserébe életéért.

Sztálin tisztában volt Ukrajna korábbi elnöke, a Szovjetunió párizsi, majd londoni nagykövete fontosságával és ezért képzett francia származású ügynökére bízta Rakovszkij kihallgatását. A kirakatper többi vádlottjához hasonlóan Rakovszkij is szerepelt a halálra ítélendők listáján. Eletét azon -

ban megkímélték és büntetését agyonlövetésről húszévi börtönre változtatták.

Érdemes bemutatni Sztálin francia származású ügynökét, René

Duvalt is, aki felvette a Gavril Gavrilovics Kuzmin nevet. René Duval dúsgazdag francia milliomos fia volt, jó megjelenésű és tehetséges. Franciaországban végezte tanulmányait és megözvegyült édesanyja imádattal csüngött rajta. A fiatalember azonban a kommunista propaganda hatására az NKVD hálójába került. Az NKVD Moszkvába csalta tanulni, amit René Duval ideológiai okokból örömmel elfogadott. Sikerrel elvégezt e az NKVD meglehetősen nehéz iskoláját és külföldi hírszerzővé vált. Ekkor jutott odáig, hogy nemet mondjon, de ezzel a döntésével már elkésett. Az NKVD nem hagyta távozni Mivel tehetséges és erős akaratú ember volt, 176

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

az NKVD ördögi szervezetén belül is a csúcsra jutott, tábornokká léptet-tek elő és elnyerte a legfőbb személy — Sztálin — személyes bizalmát is.

Már említettük, hogy Rakovszkij kihallgatása francia nyelven folyt. Dr.

Landovszkij elsősorban azért volt jelen, hogy észrevétlenül olyan tablett á-

kat helyezzen el Rakovszkij poharába, amely egyrészt javította közérzetét, másrészt fokozta fizikai állóképességét. A kihallgatóhelyiség fala mögött volt egy hangrögzítő készülék, de a technikus, aki működtette, nem tudott franciául. Dr. Landovszkij feladata volt, hogy az így rögzített szöveget oroszra fordítsa, és arról két kópiát készítsen — egyet Sztálin, egyet pedig Kuzmin tábornok számára. Titokban azonban egy harmadik másolatot is készített a saját maga számára, és ezt elrejtette.

Dr. Landovszkij beszámolója az előkészületekről Landovszkij a koncepciós perek időszakában egyre többet tartózkodott a Ljubljankában, az NKVD moszkvai központjában. Kuzmin tábornok szinte mindennap hívatta. Rettegett attól, hogy laboratóriumából ismét vissza kell térnie az NKVD központjába és szörnyű kínzásokon kell jelen lennie. Ez a tisztességes tudós szégyellte magát, hogy ahhoz az emberi faj-hoz tartozik, amely ilyen mélyre süllyedhetett. Landovszkij annyira meg -

bénult az átéltektől, hogy napokig egy sort sem tudott lejegyezni. Ekkoriban az foglalkoztatta, hogy kik azok, akik névtelenül jelen vannak a kínzá -

sokon. Elképzelhetőnek tartotta, hogy Jezsov, aki ebben az időszakban az NKVD élén állt. Nem értette azonban, hogy miért kell álcáznia magát.

Landovszkij pszichológusként nem talált magyarázatot arra, hogy miért kellene rejtőzködnie az NKVD rettegett főnökének, ha személyesen meg-elenik a kínzásoknál.

Landovszkij úgy érezte, hogy egy hirtelen döntés révén kellett a szörnyű kínzásnál jelen lennie. Ha Jezsov szabadon dönti el az időpontot, akkor megfelelően előkészíthették volna ezt a sátáni aktust. Akkor viszont őt, az orvost nem kellett volna váratlanul berendelni. Mindez arra utal, hogy nem Jezsov volt a titkos látogató. Ha pedig nem ő volt, ki az, aki még nálánál is nagyobb főnök? A szovjet hierarchiában csak egyetlen ilyen ember volt: Sztálin.

Ezt a következtetését megerősítette az, amikor az ablakon át kinézett a Dzserzsinszkij térre néhány perccel azt megelőzően, hogy lement a kihallgatási „látványossághoz". Ekkor szemtanúja lehetett annak, hogy három nagy, teljesen azonos autó érkezett a Ljubjankához. Moszkvában minden -

ki tudta, hogy Sztálin az, aki azonos gépkocsik karavánjában közlekedik alteregóival együtt. Ez személyes biztonságát szolgálta.

Amikor kitűzték Rakovszkij kihallgatásának időpontját, Kuzmin tá -

bornok felkereste dr. Landovszkijt. Kuzmin optimista hangulatban volt.

177

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Miután megebédeltek, Kuzmin közölte a doktorral, hogy újabb „vendég"

érkezett, H. G. Rakovszkij - a korábbi párizsi és londoni nagykövet.

Landovszkij azonban nem ismerte Rakovszkijt. Kuzmin elmondta még, hogy őt bízták meg a Rakovszkij-üggyel és már gondoskodott is arról, hogy kíméletesen bánjanak vele. Landovszkij szeretett volna kimaradni az ügyből, de Kuzmin elmagyarázta, hogy itt ezúttal nem alkalmaznak erő-

szakot Rakovszkij már be van törve, nincs szükség kínzásra és vérre.

Csupán arról van szó, hogy mérsékelt mennyiségű kábítószert adjanak be neki. Dr. Levin, az NKVD orvosa ebben a koncepciós perben maga is vádlott volt, ezért már csak a tanácsait tudta továbbítani Kuzmin tábornok Landovszkijnak. Rakovszkij hajlandó vallomást tenni, és mindent elmon -

dani, amit a folyamatban lévő üggyel kapcsolatban tud. Amikor Landovszkij tudakolta, hogy ilyen esetben miért van szükség mégis dro-gokra, Kuzmin Levinre hivatkozott, aki szerint mérsékelt mennyiségű

speciális szer a kihallgatott személyt optimistává teszi, nem veszíti el re -

ményét és hitét az életben. A kábítószer hatására visszanyeri életkedvét.

Ez az egyik hatás, amire szükség van, a másik pedig az, hogy emelkedett hangulata ellenére megmaradjon szellemi kapacitása és fizikai állóképessé-

ge. Pontosabban: szellemi teljesítményét még fokozni is kell.

Amikor Landovszkij a hipnózist említette, Kuzmin azt mondta, hogy ilyesmiről van szó, de álmosság, illetve elalvás nélkül. Landovszkij ellenvetésére, hogy nem képes most ilyen szert előállítani, Kuzmin közölte vele: Levin doktor már megoldotta ezt a problémát, és a kábítószer rendelke -

zésre áll. Az alkohol nem jöhet számításba, mert hatására az érintettek gyakran értelmeden dolgokat beszélnek. Kuzmin hivatkozott Landovszkij tisztességére és megnyugtatta: csupán az a feladata, hogy a megfelelő dó-

zist válassza ki a Levin által már előállított drogból. Ezért felszólította, hogy tanulmányozza át Levin instrukcióit, és ezt követően vizsgálja meg Rakovszkijt.

Landovszkij könnyen megtalálta a laboratóriumban a kívánt ajzószert.

Parányi tablettákban egy milligrammnyi hatóanyag volt. Elvégezte a tesztet és a tabletta valóban könnyedén feloldódott a vízben, és még inkább az alkoholban. Landovszkij kutatási területe ugyan más volt, de ő is jól kiis -

merte magát a hallucinogén anyagokban. Levin írása szerint egy tabletta már a kívánt eredményhez vezet. Felhívta azonban a figyelmet, ho gy ha a páciensnek szívgyengesége van, akkor aluszékonysághoz, esetleg letargiá-

hoz vezethet és eltompíthatja az agyat. Landovszkij ezután felkereste Rakovszkijt, aki egyedül tartózkodott zárkájában, amelyben egy keskeny ágy és két pici asztal volt. Elküldte az őrt és megkérdezte tőle: rágyújt-e?

Rakovszkij azt válaszolta, hogy egészségügyi okokból abbahagyta a do -

hányzást, de miután már felgyógyult gyomorbántalmaiból — rágyújt.

178

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Landovszkij ekkor bemutatkozott, hogy ő orvos. Rakovszkij mondta, hogy ezt már észrevette abból, ahogyan viselkedett. Amikor közölte, hogy meg akarja vizsgálni és a szíve után érdeklődött, Rakovszkij mondta, hogy nem érez semmiféle bántalmat. S amikor Landovszkij erre azt válaszolta, hogy mégis lehetnek ilyenek, annak dacára, hogy a beteg ezeket nem érzé-

keli, akkor Rakovszkij közbevágott, hogy ő maga is orvos. Amikor Landovszkij ezen meglepődött, megerősítette, hogy az. Arra a kérdésre, hogy hol tanult, Moszkvában vagy Petrográdon, Rakovszkij elmondotta, hogy abban az időben nem volt orosz alattvaló és Nancyben, valamint Montpellier-ben szerzett diplomát.

Landovszkij ekkor megjegyezte, hogy ezek szerint egy időben végezték tanulmányaikat Franciaországban, mert ő is felvett több kurzust Pá-

rizsban. Megkérdezte, hogy volt-e francia állampolgár. Rakovszkij azt vá-

laszolta, hogy szándékában volt felvenni a francia állampolgárságot. Bulgá -

riában született, de az ő hozzájárulása nélkül románná minősítették át, amikor szülőföldje, Dobrudzsa a békeszerződés következtében Románia részévé vált. Landovszkij ezután a sztetoszkópjával meghallgatta a szívét és ő sem észlelt gyengeségen túlmenően más problémát. Amikor megjegyezte, hogy valamilyen táplálékot kell adni a szívnek, akkor Rakovszkij ironikusan megjegyezte: „Csak a szívnek, elvtárs?" Az orvos nem vett tudomást az iróniáról, és azt válaszolta, hogy: „Igen". Ezután Rakovszkij engedélyt kért, hogy a sztetoszkóppal ő is meghallgassa a saját szívét. Mi -

után ezt elvégezte, megjegyezte, hogy ő is arra számított, hogy rosszabb ál -

lapotban van. Landovszkij ajánlotta, hogy vegyen be néhány csepp digitáliszt. Rakovszkij megkérdezte, hogy feltétlenül szükség van -e erre, mert az ő szíve elég arra a néhány napra, illetve hónapra, ameddig még dobognia kell. Landovszkij tudatta vele, hogy ő másként gondolja, és lé-

nyegesen tovább fog élni. Ekkor Rakovszkij a következőket mondta neki:

„Ne bosszants, kolléga, tovább élni, még tovább élni — már meghozták a döntéseket, a bírósági eljárás sem tart sokáig és aztán itt a vég."

Landovszkij megjegyzi naplójában, hogy amikor ezt mondta, csaknem boldognak tűnt az arckifejezése. Ebbe beleborzongott. Látta, hogy minél előbb szeretne meghalni és távozni az élők sorából. Ezért részvétet érzett iránta és fel akarta egy kicsit vidámítani: „Nem értettél jól, elvtárs. Azt akartam mondani, hogy a te esetedben olyan döntés is születhet, hogy to-vább élj, szenvedés nélkül. (Magázva folytatta). Miért hozták önt ide?

Nem bánnak most önnel jól?" — „Az utóbbira az a válaszom, hogy: igen.

A többire vonatkozóan hallottam bizonyos célzásokat..." Landovszkij, miután adott Rakovszkijnak egy újabb cigarettát — közölte vele: „Remény-kedjen — ami engem illet, a főnök által engedélyezett mértéken belül min -

dent meg fogok tenni, hogy semmilyen bántalmazás se érje. Nyomban el-179

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kezdem a táplálásával, de nem túlzott mértékben, mivel tekintettel kell lennem a gyomorbántalmaira. Teljes diétával kezdjük és némi adalékot is teszünk hozzá. Azonnal intézkedem." Landovszkij valóban kiadta az utasítást, hogy adjanak fél liter cukrozott tejet Rakovszkijnak.

A továbbiakban szó szerint idézünk Landovszkij feljegyzéseiből:

„Éjfélkor felkészültünk a Rakovszkijjal való találkozóra. E kihallgatás

»barátságos« jellege minden részlet vonatkozásában hangsúlyt kapott. A szobát kellemesen bemelegítették, a kandallóban lobogott a tűz, hangu-latvilágítás volt, kicsi, de jól megválasztott vacsora, finom borok. Mindez tudományosan lett átgondolva. »Mint szerelmesek randevújára« — jegyezte meg Gavril (Kuzmin tábornok, alias René Duval - D. J.). Nekem kellett segédkezni. Fő kötelességem az volt, hogy olyan módon adjam be a rabnak a kábítószert, hogy ne vegye észre. E célból az italok, mintha csak véletlenül történne, az én közelemben voltak elhelyezve és nekem kellett kitölteni a bort. Figyelnem kellett a drog hatásának a csökkenését azért, hogy új dózist adagoljak a megfelelő pillanatban. Ez volt a legfontosabb feladatom. Gavril azt akarja, hogy a kísérlet sikeres legyen, s már az első

kihallgatáson valódi előrehaladást lehessen elérni az ügy lényegét illetően.

Ő reménykedik a sikerben. Alaposan kipihente magát és jó állapotban van. Érdeklődéssel vártam, hogy miként küzd meg Rakovszkijjal, aki hozzá méltó ellenfélnek tűnt a szememben.

Három karosszéket helyeztek a kandalló mellé. Az ajtóhoz legköze -

lebb álló volt az enyém, Rakovszkijé a középső és a harmadik pedig Gavrilé, aki optimista hangulatban volt és még az öltözéke is ezt fejezte ki: egy fehér orosz nyakú inget viselt. Már elmúlt éjfél, amikor a rabot bekísérték hozzánk tisztességes ruhába volt öltözve és meg volt borot-válva. Orvosi szemmel néztem meg és élénkebbnek találtam. Elnézést kért, hogy egy pohárnál többet nem képes inni gyomorbántalmaira hivatkozva. Ebbe a pohárba még nem tettem be a drogot, és ezt sajnáltam.

A társalgás közhelyekkel kezdődött... Gavril tudja, hogy Rakovszkij sokkal jobban beszél franciául, mint oroszul, s ezért franciául kezdi. Utal a múltban történtekre. Világos, hogy Rakovszkij kiváló társalgó, beszéde pontos, elegáns, sőt dekoratív — nyilvánvalóan nagyon művelt Időnként könnyen idéz és mindig pontosan. Néha célzásokat tesz meneküléseire, a száműzetésre, hivatkozik Leninre, Plehanovra, Rosa Luxemburgra, és még azt is megemlíti, hogy amikor gyermek volt, alkalma volt kezet fogni az öreg Engelsszel.

Whiskyt iszunk Miután Gavril hagyta beszélni mintegy félórát, megkérdeztem, mint csak úgy rögtönözve tenném: »Adhatok még némi szódavizet?« »Igen, adjon még«, válaszolta szórakozottan. Manipuláltam 180

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

az italt és beletettem egy tablettát, amelyet a kezemben tartottam kezdet -

től fogva. Először Gavrilnak adtam whisykt, jelezve neki, hogy a feladatot végrehajtottam. Átadtam Rakovszkijnak is a poharát és elkezdtem in -

ni a magaméból. Rakovszkij örömmel kortyolgatott a poharából — »te kis gazember« — gondoltam magamban. Ez csak futó gondolat volt és eltűnt a kandalló kellemes tüzénél. Mielőtt Gavril rátért a fő témára, a beszélge -

tés hosszú és érdekes volt. Szerencsém van, mert megszereztem egy dokumentumot, amely pontosabban adja vissza mindazt, ami megvitatásra került Gavril és Rakovszkij között, mint a gyorsírással készült jegyzet, íme itt van."

Rakovszkij élete a Ljubljankán valójában Sztálintól függött, ezért úgy kel -

lett megfogalmaznia mondanivalóját, hogy ne csak kihallgatója, Kuzmin tábornok értse meg helyesen, hanem annak főnöke — Sztálin is, akinek az NKVD-s tábornok a rábízott ügyekről részletesen jelentést tett. Ezért a részletes és pontos jegyzőkönyv virtuálisan jelenlévő negyedik szereplőjé-

nek, az akkori Szovjetunió teljhatalmú urát kell tekintenünk. A nagy tisz -

togatások és koncepciós perek idején Sztálin szó szerint élet és halál ura volt Joszif Visszarionovics Dzsugasvili a rózsakeresztes irányzatú szabadkőművességhez tartozott Még kaukázusi évei alatt került kapcsolatba a rózsakeresztesekkel és ismerte meg tanításaikat. Amikor Lenin halála után a hatalom csúcsára került, Sztálin törvényen kívül helyezte 1925-ben a szabadkőművességet, mert magát a bolsevik pártot tekintette a szabad -

kőművesség igazi megtestesítőjének.

Joszif Visszarionovics Dzsugasvili akkor változtatta Sztálinra a nevét, amikor 1903-ban pártmegbízatásként rendszeresen bankokat rabolt, hogy a forradalmi mozgalom számára pénzt szerezzen. Ezzel vívta ki magának

- szabadkőműves körökben - a kaukázusi Jessie James elnevezést.

A fiatal Dzsugasvili eredetileg egy papi szeminárium növendéke volt Tbili-sziben. 1900-ban már nem folytatta tanulmányait, mert korábban kicsap -

ták a papneveldéből botrányos viselkedése miatt. Ebben az évben együtt lakott Georg Ivanovics Gurgyijevvel, a neves mágussal, aki a Grúziában élő tibeti misztériumhívők szellemi vezére volt. Gurgyijev rózsakeresztes szabadkőműves volt és baráti kapcsolatokat ápolt az angol szabadkőmű -

vesekkel. A faji alapon álló gnosztikus miszticizmus tekintélyes védelmezőjének, terjesztőjének és tanítójának számított Gurgyijev volt az, aki Sztálint beavatta a martinista szabadkőművességbe, amely mindig is rivali -

zált a francia irányítás alatt álló Grand Orient (Nagyoriens) irányzatú sza -

badkőművességgel. A rózsakeresztes Sztálin tehát 1925-ben, mint bolsevik diktátor, lényegében az oroszországi Grand Orienthez tartozó páho-lyokat tiltotta be. Ezt nemcsak azért tette, mert a szovjet hírszerző szolgá-

181

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

lat révén tisztában volt a Grand Orient és a hírszerzés szoros kapcsolatá -

val, hanem azért is, mert ő a rivális szabadkőművességhez tartozott.

Rakovszkij és Sztálin közvetett párbeszéde tehát nemcsak a két bolsevikvezető, de az egymással másfél évszázada rivalizáló Grand Orient és a martinista szabadkőművesség két jelentős képviselőjének közvetett vitája is volt a világtörténelem és a Szovjetunió akkori sorskérdéseiről.

(A

http://yamaguchy.netfirms.com

weblapon

olvasható

George

Knupffer angol nyelvű fordítása dr. Josif Landovszkij feljegyzéseiről, valamint Rakovszkij kihallgatásáról. A fordítás alapját a francia eredeti és az arról készült spanyol szöveg képezte. Ezt a szöveget egybevetettük a né-

met CODE című havi folyóirat 3/1994. és 4/1994. számaiban közzétett szöveggel. A CODE-t a leonbergi Verlag Diagnosen Kiadó jelenteti meg.

A „Kuz" a továbbiakban Gavril Kuzmint, a „Rak" Hrisztyian Georgijevics Rakovszkijt jelöli. A magyarázó megjegyzéseket e sorok írója tette, zárójelben, világosan elválasztva a jegyzőkönyv szövegétől — D. J.) A kihallgatás, ahogyan rögzítették

Kuz: Ahogy a Ljubjankában megegyeztünk, azon fáradoztam, hogy utolsó lehetőséget biztosítok önnek. Jelenléte azt bizonyítja, hogy ezt elértem.

Nézzük, át akar-e bennünket ejteni?

Rak: Kívánom és remélem, hogy nem.

Kuz De előbb egy baráti tanács: itt most a valódi igazságról van szó.

Nem a „per igazságáról", amelynek a tárgyalás folyamán a többi vádlott vallomásának a fényében kell megjelennie, és amely, ahogy ön is tudja, tel -

jesen a politikai szükségszerűségnek, vagy ahogyan Nyugaton mondják, az

„államérdeknek" van alárendelve. A nemzetközi politika szükségszerűsé-

gei az egész igazságot, a „valódi igazságot" titokban tartatja velünk. Telje -

sen mindegy, hogy miként folyik le a per, az emberek és népek azt fogják megtudni, amit meg kell tudniuk — de egyvalakinek, Sztálinnak, mindent tudnia kell.

Itt elhangzó szavai helyzetét nem súlyosbítják, tehát mondhat, amit jónak lát. Ez egyébként, ahogy ön is tudja, semmiféle hátrányt nem von maga után. Csak a javát szolgálhatja. Már ebben a pillanatban visszanyer-heti elvesztett életét. Nos, lássuk: Be fogjátok-e mindannyian ismerni, hogy Hitler kémjei vagytok, a Gestapo és az OKW (Oberkommando der Wehrmacht, a hitleri hadsereg főparancsnoksága — D. J.) zsoldjában áll-tok? Igaz?

Rak: Igen!

Kuz: És Hitler kémjei vagytok?

Rak: Igen!

Kuz: Nem, Rakovszkij, nem! Most az igazat mondja, ne a perigazságot!

182

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Rak: Nem vagyunk Hitler kémjei. Ugyanúgy gyűlöljük Hitlert, mint ahogy ön gyűlöli, ahogy Sztálin gyűlölheti, vagy talán még jobban. De a dolog igen bonyolult.

Kuz: Segíteni fogok önnek. Talán én is tudok valamit. Önök, trockisták, felvették a kapcsolatot a német vezérkarral. Igaz?

Rak: Igen!

Kuz: Mióta van kapcsolatuk velük?

Rak: A pontos dátumot nem tudom, de hamarosan Trockij bukása után, jóval Hitler uralomra jutása előtt.

Kuz: Akkor önök nem Hitlernek vagy rezsimjének személyes kémjei?

Rak: Nem. Már előbb azok voltunk.

Kuz: És milyen szándékkal? Hogy győzelemre juttassák Hitlert és né-

hány orosz területet Németországnak ajándékozzanak?

Rak: Nem, semmiképp.

Kuz Akkor tehát közönséges kémként, pénzért dolgoztak?

Rak: Pénzért? Egyeden márkát sem kaptunk Németországtól. Hitler messze nem rendelkezik annyi pénzzel, amennyivel például a Szovjetunió belügyi népbiztosát megvehetné, mert ennek olyan szabad költségvetés áll a rendelkezésére, amely nagyobb, mint a Ford, Morgan és Vanderbilt vagyona együttvéve anélkül, hogy el kellene számolnia vele.

Kuz Akkor hát milyen okból?

Rak: Szabad egészen nyíltan beszélnem?

Kuz: Megkérem rá, hiszen erre szólítottam fel.

Rak: Nem Leninnek magának volt egy fontosabb oka, hogy Németország segítségét elfogadja, amikor el akart jutni Oroszországba? Helyben kellene tehát hagyni azokat a rágalmakat, amelyeket aztán ellene felhoztak?

Nem nevezték-e Lenint is a császár (II. Vilmos német uralkodóról van szó

- D. J.) kémjének? Nem ismeretes-e a császárhoz fűződő kapcsolata, és a német beavatkozás, amellyel a bolsevikok a vereség előmozdítóiként Oroszországba kerültek?

Kuz: Hogy ez igaz, vagy sem, nem tartozik a tárgyhoz.

Rak: De engedje meg, hogy ezt kifejtsem. Nem nyert-e megerősítést, hogy Lenin eljárása jól jött a német államnak? Engedje már meg Itt van a breszt-litovszki béke, amelyben a Szovjetunió óriási területeket engedett át Németországnak. Ki az, aki már 1913-ban bolsevik fegyvernek nyilvání-

totta a vereség előidézését? Lenin. Kívülről tudom azokat a szavait, amelyeket egy levélben intézett Gorkijhoz: „Az Ausztria és Oroszország kö-

zötti háború igen hasznos lenne a forradalom számára, de nem nagyon valószínű, hogy Ferenc Jóska (Ferenc József osztrák császár és magyar ki-rály, az Osztrák-Magyar Monarchia uralkodója - D. J.) és Nyikita (II.

Miklós orosz cár - D. J.) megadja nekünk ezt a lehetőséget" Nézze: Mi, 183

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

úgynevezett trockisták terveltük ki 1905-ben a vereség előidézését, e módszer mellett aztán 1913-ban Lenin is kiállt, még most is ezt a taktikát kö-

vetjük, Lenin taktikáját...

Kuz: Azzal a kis különbséggel, Rakovszkij, hogy ma a Szovjetunióban a szocializmus van uralmon, és nem valamiféle cár.

Rak: Ön hisz abban, hogy létezik szocializmus a Szovjetunióban?

Kuz: Hát nem szocialista a Szovjetunió?

Rak: Számomra csak a neve szocialista. Ebben rejlik az ellenzék igazá -

nak az oka. Megengedi nekem — csak a tiszta logika alapján meg kell hogy engedje —, hogy elméletileg az ésszerűség alapján ugyanúgy „nemet"

mondhassunk, mint ahogy Sztálinnak joga van „igent" mondani? És ha a kommunizmus győzelme igazolja a vereség előidézését, ha valaki meggyő -

ződött arról, hogy Sztálin bonapartizmusa (A bonapartizmus Bonaparte Napóleonról elnevezett fogalom. Azt a politikai rendszert jelöli, amely az 1789-ben kezdődött francia forradalomból nőtt ki, s a szervezett közhata -

lom, az állam hegemóniáján alapuló, egyszemélyi diktatúrát valósította meg. Ebben a formális demokrácia egyes elemei is megtalálhatóak, de mö-

göttük már a magánpénzrendszer tulajdonosai gyakorolják az arctalan pénzviszonyokba elrejtett pénzügyi-gazdasági hatalmat. Az 1789 utáni események „forradalmi jellegét" ennek a magánpénzrendszernek a Franciaor -

szágban történő berendezkedése és észrevétlen hatalomátvétele jelentette

— D. J.) elárulta és eladta a kommunizmust, akkor ugyanúgy joga van elő-

idézni a vereséget, ahogy ezt Lenin tette.

Kuz: Azt hiszem, Rakovszkij, fölényes stílusa önt dialektikus teoretizá-

lásba viszi át. A nyilvánosság előtt ellentmondanék önnek, ez világos. El -

ismerem az érvelését, ez az egyetlen lehetőség az ön helyzetében, jóllehet bebizonyíthatnám önnek, hogy ez csak szofizma. De ezt majd máskor.

Remélem, lesz módom revánsot adni. E pillanatban csak annyit: Ha az önök által előidézett vereség és a Szovjetunió saját veresége csak azt a célt szolgálja, hogy a szocializmust — ön szerint a trockizmust — megvalósítsa, úgy pillanatnyilag egy ilyen vereség céltalan és hasztalan, mert az önök ösz-szes vezetői és káderei konzekvensen likvidálva lennének, mint ahogy ezt már meg is tettük. A vereségnek csak egy „vezér" vagy egy fasiszta cár trónra

emelése

lenne

a

következménye.

Nemde?

Rak: Valóban, a következtetés helyes.

Kuz: Nos, ahogy gondolom, ez világosan bizonyítja, hogy már sokat elértünk. Én, a sztálinista, és ön, a trockista, a lehetetlent lehetővé tettük, és eljutottunk egy ponthoz, amelyben megegyezünk: mégpedig abban, hogy ma a Szovjetuniót nem szabad, hogy legyőzzék.

Rak: Elismerem, nem gondoltam volna, hogy ilyen intelligens emberrel állok szemben. Valóban, jelenleg és még sokáig, nem szabad a Szovjet-184

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

unió vereségét sem kívánni, sem előidézni, mert ma - annyi biztos — egyáltalán nem lennénk abban a helyzetben, hogy ezt a vereséget a hatalom megragadására használhatnánk fel. Nekünk, kommunistáknak nem származna belőle hasznunk. Így néz ki most a helyzet, ebben egyetértek ön -

nek. A sztálini állam lerombolása nem fűthet most bennünket. Ezt mon -

dom, amikor még egyszer azt hangsúlyozom, hogy ez az állam a leginkább antikommunista. Látja, nyílt vagyok.

Kuz: Kétségtelenül ez az egyeden mód, hogy értsük egymást. Arra ké-

rem azonban, hogy világítson meg valamit, amit magában ellentmondá -

sosnak találok: Ha önnek a szovjet állam a leginkább antikommunista —

miért nem kívánja a pusztulását? Egy másik állam kevésbé lenne anti -

kommunista, tehát kisebb akadály lenne, hogy az ön tiszta kommunizmu -

sát be tudja vezetni...

Rak: Nem, ez túlságosan leegyszerűsített következtetés. Még ha Sztá-

lin bonapartizmusa olyan mértékben áll is szemben a kommunizmussal, mint Napóleon a forradalommal, akkor is nyilvánvaló, hogy a Szovjetunió továbbra is kommunista kaliberű és formájú, még ha formális és nem valóságos kommunizmussal rendelkezik is. És amikor Sztálin, megengedve Trockij eltűnését, a reáks kommunizmust automatikusan formálissá vál -

toztatta, ugyanúgy lehetővé teszi majd számunkra Sztálin eltűnése, hogy formális kommunizmusát reálissá változtassuk. Egy óra elég lenne nekünk hozzá. Ért engem?

Kuz: Igen, persze. Ön egy klasszikus igazságot fogalmazott meg itt ne-künk, mégpedig azt, hogy senki sem pusztítja el azt, amit örökölni kíván.

Nos, mindez csak szofisztikus szövevény. Olyan feltételezésre alapozódik, amely ellentmond a tényeknek, mégpedig Sztálin antikommunizmusára vonatkozóan. Van magántulajdon a Szovjetunióban? Vannak osztályok?

Nem akarok több tényt felhozni — minek?

Rak: Sztálinnak szüksége van a kommunizmusra, hogy a kommunizmust legyőzze.

Kuz: Igen? És milyen célból? Vagy csupa kedvtelésből?

Rak: Nem, ez szükségszerűség! Fel lehet tartóztatni a történelem objektív menetét, de nem annyira, mint azt elméletileg feltételezni lehet Any-nyira legyőzhetetlen az az erő, amely az emberiséget a kommunizmus felé hajtja, hogy csak maga ellen fordul az, aki a fejlődés gyorsaságát, pontosabban szólva, a permanens forradalom előrehaladását feltartóztatja.

Kuz: Mondana egy példát?

Rak: Hitler. A legnyilvánvalóbb eset. Szüksége van a szocializmusra, hogy legyőzze a szocializmust Sztálinnak szüksége van a kommunizmusra, hogy legyőzze a kommunizmust. Azért antikommunista a kommu -

nizmusa, mert ez nemzetikommunizmus. A párhuzam szembetűnő. De 185

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Hitler antiszocializmusa és Sztálin antikommunizmusa ellenére szocializmust és kommunizmust csinál, és még sokkal többet Akár akarják, akár nem, akár tudják, akár nem, de formális kommunizmust építenek, amelyet nekünk kell sorsszerűen örökölnünk, Marx örökségét.

Kuz: Örökölni? De hát ki örököl? A trockizmus likvidációja maradéktalan.

Rak: Még ha mondja is, akkor sem hiszem, még ha óriási a „tisztoga -

tás" — mi, kommunisták, mégis túléljük. Nem minden kommunistát tud Sztálin elfogni, még ha olyan hosszú is Ohránájának keze. (Az Ohrana a cári politikai rendőrség elnevezése volt — D. J.) Kuz: Rakovszkij, megkérem, ha kell, megparancsolom, tartózkodjon a sértő célozgatástól. Nem él ön vissza a diplomáciai immunitásával?

Rak: Ejha, talán nem vagyok meghatalmazott miniszter? Követ? Ki tett azzá?

Kuz: Pontosan szólva ez az elérhetetlen trockizmus, ha így akarjuk nevezni.

Rak: A trockizmus, amire ön utal, nem hatalmazott fel. Nem hagyta rám képviseletét, és én nem is képviselem. A hatalmat önök adták nekem.

Kuz: Kezdek bízni önben. Feljegyzem a javára, hogy amikor a troc-kizmusra

utaltam,

nem

tagadta

a

létét.

Ez

jó

kezdet.

Rak: Hogy tagadnám? Én említettem meg.

Kuz: Miután elismertük egy igen különös trockizmus fennállását (Itt a trockizmus szó a pénzhatalom világállamának a létrehozását célzó permanens forradalom, vagyis az 'igazi kommunizmus' szinonimája, amit a nem -

zetközi bankárok szolgálatában álló és általuk finanszírozott Lev Trockij -

ról neveztek el - D. J.), szeretném, ha néhány utalást tenne nekem, hogy a felhozott azonosságokat kiértékelhessem.

Rak: Valóban, utalhatok arra, ami számomra úgy tűnik, hogy a tárgyhoz tartozik anélkül, hogy biztosíthatnám, hogy ez mindig pontosan megfelel „Azok" gondolatmenetének. (Az ,Azok" itt utalás a háttérhatalom HÁLÓZATÁNAK az ismeretlenségbe burkolózó, de létező és nagy hatalmú legfelsőbb vezetőire, akiket a téma kutatói az „ismeretlen kilencek", vagy csak egyszerűen a „titkos főnökök" néven szoktak emlegetni — D. J.) Kuz: Én is ezt fontolgatom.

Rak: Abban egyetérthetünk, hogy most az ellenzék nem lehet érdekelt Sztálin vereségében vagy bukásában, mert nem rendelkezünk azzal a fizi -

kai lehetőséggel, hogy helyettesítsük. Ebben mindketten megegyezünk.

Azonban van egy vitathatatlan tény: A potenciális támadó létezik. Itt van ez a nagy nihilista Hitler, aki a Wehrmachtot, mint legfélelmetesebb fegyverét, szögezi az egész horizontra. Közreműködésünkkel vagy anélkül —

186

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

tüzet fog nyitni a Szovjetunióra. Egyezzünk meg abban, hogy ez szá -

munkra a döntő ismeretlen. Helyesnek látja a probléma felvetését?

Kuz: Helyesnek. De számomra nincs döntő ismeretlen. Én Hitler tá-

madását a Szovjetunió ellen okvetlenül biztosnak tartom.

Rak: Miért?

Kuz: Egyszerűen azért, mert az, aki a parancsot adja neki, ezt így ren -

delte el. Hitler a nemzetközi kapitalizmusnak csak egy zs oldosvezére.

Rak: Elismerem a veszély létezését, de ettől a ténytől még egy szaka -

dék tátong addig a kijelentésig, hogy Hitler támadása a Szovjetunió ellen okvetlenül biztos.

Kuz: A Szovjetunió megtámadását már maga a fasizmus belső lényege meghatározza. Ezenkívül arra készteti csaknem az összes kapitalista állam, amelyek felhatalmazták az újrafelfegyverkezésre, valamint az erre szolgáló összes gazdasági és stratégiai bázis tulajdonba vételére.

Rak: Ön elfelejt valami fontosat: Hitler újrafelfegyverzése és azok a lehetőségek és büntetlenségek, amelyeket egészen mostanáig a versailles-i nemzetek adtak neki, jegyezze meg jól, egy különleges időszakban történ -

tek. Akkor, amikor még az ellenzék a helyén volt, amikor még mi léphet -

tünk volna a legyőzött Sztálin örökségébe. Véletlen időbeli egybeesésnek tartja ezt? (Rakovszkij itt arra utal, hogy a pénzhatalom HÁLÓZATA a német hadsereg segítségével akarta visszaszerezni a szovjet állam feletti el -

lenőrzést attól a Sztálintól, aki nem az ő internacionalista vilá gforradalmi programját hajtotta végre. A visszavett hatalmat pedig át akarta adni a trockista ellenzéknek, azaz saját megbízható ügynökeinek — D. J.) Kuz: Nem látok összefüggést aközött a tény között, hogy a versailles-i nemzetek engedélyezték a német újrafelfegyverkezést, és hogy létezett a trockista ellenzék. A hitlerizmus jelentősége önmagában véve is teljesen világos és logikus. A Szovjetunió megtámadása a létrejötte óta megtalálha -

tó a programjában. A kommunizmus elpusztítása és a keletre irányuló ter -

jeszkedés a Mein Kampfnak, a nemzetiszocializmus e Talmudjának egyik dogmája. És hogy az ön vereségre irányuló politikája ezt az ismert fenyegetést ki akarja használni, ez, tekintve az ön felfogását, természetes.

Rak: Igen, az első pillanatban az egész logikusnak és természetesnek tűnik, de túlságosan logikusnak és természetesnek, hogy így legyen.

Kuz: Ha ez nem így lenne, akkor bíznunk kellene a Franciaországgal kötött szövetségben. Ez bizonyára elmés ötlet. De akkora ostobaság, mintha abban akarnánk bízni, hogy a kapitalizmus feláldozza magát a kommunizmus megmentéséért.

Rak: Ha csak akkora politikai ismeret birtokában vitatkoznánk, mint egy tömeggyűlés résztvevője, akkor önnek igaza van. De ha ezt komolyan 187

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

gondolja - bocsásson meg, akkor csalódtam. Sztálin híres rendőrségének politikai képzettségét többre becsültem.

Kuz: A hitlerizmus Szovjetunió elleni támadása ezenkívül dialektikus szükségszerűség. Ez a sorsszerű osztályharc nemzetközi szintre emelését jelenti. Hitler mögött szükségszerűen ott fog állni az egész kapitalista világ.

Rak: Így, látva az ön skolasztikus dialektikáját, még személyesebb fo -

galmat alkothatok a sztálinista képzésről. Ön úgy beszél, mintha Einsteint hallanám, ahogy egy gimnazistának magyaráz a négydimenziós fizikáról.

Látom, a marxizmusból csak az elemieket ismeri, a demagógot, a populá -

rist

Kuz: Amennyiben nem túl hosszú, és nem túl homályos, áruljon el valamit nekem a marxizmusnak erről a „relativitáselméletéről" és „kvan -

tummechanikájáról".

Rak: Csak semmi irónia. Egy jobb óhajtól indíttatva beszélek. Ebben az elemi marxizmusban, amit önöknek Sztálin egyetemein tanítanak, talál -

hat egy okot, ami ellentmond az ön tézisének Hitler Szovjetunió elleni tá -

madásának bizonyosságára vonatkozóan. Nem azt tanítják-e még mindig a marxizmus sarkalatos tételeként, hogy a belső ellentmondás a kapitalizmus gyógyíthatatlan és halálos betegsége?

Kuz: De, így van.

Rak: Ha ez így van, akkor a kapitalizmus állandó belső ellentmondás -

ban szenved gazdasági téren. A gazdasági és a politikai terület azonban nem alkot önmagában véve egységet. A belső ellentmondások szociális területen jelentkeznek, s kihatnak a gazdasági és a politikai területre, vagy at -

tól függően, mindkettőre. Abszurd lenne feltételezni a tévedés lehetőségét gazdasági téren, és a tévedhetetlenséget a politikai szférában, s mindezt annak előfeltételeként, hogy bizonyíthassa a Szovjetunió elleni támadás elméletét.

Kuz: Így ön mindenben a belső ellentmondásra épít, a sorsszerűségre, az elkerülhetetlen tévedésre, amelyeknek a burzsoázia alá kell hogy vesse magát, ha el akarja kerülni Hitler támadását a Szovjetunió ellen. Én mar -

xista vagyok, Rakovszkij, de itt, magunk között, anélkül, hogy egyetlen harcost meg akarnék sérteni, hívő marxistaként mondom önnek, hogy a Szovjetunió létezését mégsem szeretném az önök tévedésének a ja-vára írni — és ezt Sztálin ugyanúgy gondolja.

Rak: Én azonban igen... Ne nézzen úgy rám, nem viccelek, és őrült sem vagyok.

Kuz: Engedje meg legalább, hogy kétségeim legyenek, amíg állítását be nem tudja bizonyítani.

Rak: Látja, milyen igazam volt, amikor marxista képzettségét közép -

szerűnek tartottam. Indítóokai és reakciói megfelelnek a tucatharcosénak.

188

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Kuz: És ezek nem igazak?

Rak: De, a gyalogos párttagnak, a bürokratának és a tömegnek igazak.

Célszerű azoknak, akik szépen, a sorban harcolnak... Nekik hinni kell benne, és szó szerint ismételgetni... Hallgasson rám bizalommal — a mar-xizmussal ugyanaz a helyzet, mint az antik ezoterikus vallásokkal. Azok híveivel is csak az elemi tudnivalókat közölték. Igen, a vallást csak körülbelül kellett ismerniük, ha azt a hitet akarták beléjük oltani, hogy van va -

lami abszolút szükségszerű mind a vallásban, mind a forradalomban.

Kuz: Nem valami titkos marxizmust akar felfedni most előttem, vala -

miféle új szabadkőművességet?

Rak: Nem, semmi ezoterikusat. Ellenkezőleg — a napnál világosabban be fogom mutatni önnek az egészet. A marxizmus, még mielőtt filozófiai rendszer lett, előbb a gazdaságnak, illetve a politikának volt a rendszere.

Összesküvés volt a forradalom érdekében. (A forradalom szó itt a nemzetközi pénzhatalom HALÓZAT-ának a célját jelentő globális pénzuralmi diktatúra — ha kell, erőszakos eszközökkel történő — megvalósítá-

sát jelenti az egy központból irányított világállam létrehozásáva l. A HÁ-

LÓZAT a nemzetközi pénzügyi közösség formális és informális szerveze-teinek a koordinált rendszere, amely a háttérből irányítja a világ pénzügyi, gazdasági és politikai rendszerét Carroll Quigley főráramlatú amerikai történész nevezte HÁLOZAT-nak a globális pénzhatalmat gyakorlók csoportját, és a koordinált stratégia szerint általuk működtetett formális és informális szervezeteket. Ennek a transznacionális HÁLOZAT-nak a cél-ja „nem kevesebb, mint létrehozni a pénzügyi ellenőrzés olyan magánkézben lévő világrendszerét amely képes uralni valamennyi ország politikai rendszerét és a világgazdaság egészét. Ezt a rendszert a világ központi bankjai feudális módon kontrollálnák, összhangban azokkal a titkos meg-

állapodásokkal, amelyeket a rendszeresen tartott magántalálkozókon és konferenciákon elfogadnak". Tragedy and Hope — Tragédia és remény c. kö-

tet, New York, 324. old. - D. J.). És mivel a forradalom a számunkra az egyeden abszolút valóság, így a filozófia, a gazdaság és a politika is csak annyiban igazság, amennyiben azok a forradalomhoz vezetnek A belső, mondjuk így, a szubjektív igazság a filozófiában, a gazdaságban és a politi -

kában, valamint az erkölcsben egyáltalán nem létezik. Ez csak a tudomá -

nyos absztrakció értelmében lehet igazság vagy tévedés. Azonban szá-

munkra a forradalom dialektikájának van alárendelve — az egyeden való-

ságnak, és ezért az egyeden igazságnak. Ezért ezt kell hogy jelentse min -

den forradalmár számára is, tehát Marx számára is, és olyan következmé-

nyekkel is kell járnia.

Emlékszik, mit mondott Lenin, amikor valaki szembeszegült vele? Azt mondta, hogy szándéka szemben áll a valósággal. Gondolja, hogy Lenin 189

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ostobaságot mondott? Nem, Lenin számára mindenféle valóság relatív volt az egyetlen abszolúthoz, a forradalomhoz képest.

Marx zseniális volt. Ha műve csak a tőke alapos kritikája lenne, már akkor is egyedülálló teljesítményt nyújtott volna, de azon a szinten, ahol elérte a mestermű kategóriáját, ott ironikus alkotássá változik: „A kom -

munizmusnak győzedelmeskednie kell mert ellensége, a tőke, megszerzi neki ezt a győzelmet." Ez Marx vezérgondolata. Van ennél nagyobb iró-

nia? Ha hisz neki az ember, elegendő a kapitalizmust és a kommunizmust elszemélyteleníteni, az emberi lényt racionális lénnyé változtatni, min t egy csodálatos játékot.

És zseniális eszköz volt azt mondani a kapitalistáknak, akik a tőkét jelenítik meg, hogy a kommunizmus a velük született idiotizmusuk segítsé -

gével fog győzedelmeskedni. Mert a homo economicus (gazdasági tevé-

kenységet folytató ember — D. J.) folyamatos idiotizmusa nélkül nem lé-

tezhetne a Marx által hirdetett tartós belső ellentmondás a kapitalizmus -

ban. A homo sapiens (a gondolkodó ember - D. J.) homo stultusszá (értelmetlen lénnyé — D. J.) átváltoztatásához szinte mágikus hatalomra van szükség, amely képes odáig hatni, hogy az ember újra az állattani létra legalsó fokára ereszkedjen alá, azaz bestiává változzon.

Csak azért, mert a homo stultus létezése a kapitalizmus csúcsponti szakaszában adott, Marx axiomatikus egyenletét így fejezhette ki: belső ellentmondás + idő = kommunizmus. Higgye el nekem, amikor mi, beavatottak meglátunk egy Marx-képet, még ha történetesen éppen itt a Ljubljanka főbejárata fölött büszkélkedik is, alig tudunk egy belső nevető-

görcsöt elnyomni — látjuk, amint szakálla mögött nevet az egész emberisé-

gen.

Kuz: Ön tényleg képes a kor legcsodálatosabb tudósán tréfálkozni?

Rak: Tréfálkozni? Dehogy — ez a csodálat kifejezése! Hogy Marxnak sikerüljön a gazdaság oly sok emberét félrevezetnie, mindannyiunk felett kellett állnia. Most azonban, hogy Marxot egész nagyságában megítélhessük, az igazi Marxra kell irányítani figyelmünket, a forradalmárra, a Kommunista Kiáltvány Marxára. Azaz az összeesküvő Marxra, mert egész éle-tében létezett már a forradalom, igen, az összeesküvés állapotában. A forradalom nem véletlenül köszönheti sikereit eme összeesküvő tevékenysé-

get végző férfiaknak és végső győzelmét. (Fontossága miatt újból emlé-

keztetjük az olvasót, hogy a Grand Orient szabadkőművességhez tartozó Rakovszkij számára a forradalom a világállam megvalósulását jelentette a kiválasztottakból álló és monopolhatalommal rendelkező pénzelit abszo -

lút uralma alatt - D. J.)

Kuz: Tagadja tehát a kapitalizmus belső ellentmondásának dialektikus folyamatát a kommunizmus végső győzelmében?

190

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Rak: Abban biztos lehet, ha Marx úgy gondolta volna, hogy a kommunizmus győzelme pusztán a kapitalizmus belső ellentmondásaiból adódik, akkor egyetlenegyszer sem említette volna a belső ellentmondást tudományos és forradalmi műveinek sok ezer oldalán. Ebben az esetben ez az elhallgatás lett volna Marx műveinek valódi, azaz forradalmi katego -

rikus imperativusa, nem pedig írásainak tudományos természete. Egy for -

radalmár — egy összeesküvő — soha nem leplezi le ellensége győzelmének atkát. Soha nem ad neki információt - hanem dezinformációval látja el —, mint ahogy ezt a kémelhárításban ön is tenni szokta. Nem igaz?

Kuz: Az ön beállítása szerint ahhoz a végkövetkeztetéshez jutunk, hogy nincs is ellentmondás a kapitalizmusban, és amikor Marx ilyesmire utal akkor ez csak egy stratégiai-forradalmi fogás. Így van? Azonban a ko-losszális, és állandóan növekvő ellentmondások mégis megvannak a kapitalizmusban. Ebből adódik, hogy Marx színlelve mondta ki az igazat.

Rak: Dialektikusként ön veszélyes lenne, ha a skolasztikus dogmatika gyeplőit szétszakítaná, és saját képzelőerejének folyást engedne... így van, Marx színlelve mondta ki az igazat. Hazudott, amikor azt a téveszmét állí -

totta, hogy a belső ellentmondás a tőkegazdaság történetében „állandó", és amikor azt „természetesnek" és „sorsszerűnek" nyilvánította. Azonban az igazat mondta, mert már tudta, hogy az ellentmondások emelkedő

mértékben jönnek létre és legmagasabb pontjukig éleződnek ki.

KUZ: Most pedig ön keveredett ellentmondásba.

Rak: Itt nincs ellentmondás. Marx taktikai okokból vezet félre a kapi -

talizmus eredeténél, nem tagadva szembetűnő létezésüket. Marx tudta, hogyan keletkezik, élesedik, és végül hogyan hat a kapitalista termelés totá-

lis anarchiája a kommunista forradalom győzelmére. Tudta, hogy bekö-

vetkezik, mert ismerte "Azokat", akik ezt az anarchiát előidézték. (Az

„Azok" a világuralomra törő transznacionalista pénzkartell - a nemzetközi pénzügyi közösség — felső és titkos vezetőit jelöli — D. J.) Kuz: Újdonság most felfedezni, hogy nem a kapitalizmus sajátossága, és veleszületett törvénye az, ami arra készteti, hogy „önmagát pusztítsa el", ahogyan ezt — Marxot megerősítve — egy polgári gazdaságtörténész, Schmalenbach egy szerencsés megfogalmazásban kifejezte. De nagyon érdekelne, hogy vajon kilyukadunk-e már valami személyeshez?

Rak: Még nem sejtette? Nem vette észre, hogy Marx szavai és művei ellentmondanak egymásnak? Marx kinyilvánítja a kapitalizmus belső ellentmondásának szükségszerűségét, sőt sorsszerűségét, és utal az érték-többletre és a tőkefelhalmozásra. Ezzel igazi valóságra utal. A termelőesz -

közök nagyobb koncentrációja — mondja éleslátóan — kielégíti a nagyobb proletártömegeket, a nagyobb erőt, amellyel a kommunizmust meg lehet valósítani. Nemde? Azonban egyidejűleg, amikor ezt követeli, megalapítja 191

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

az Internacionálét. És az Internacionálé a napi osztályharcban „reformot hozó", azaz olyan szervezet, amely korlátozza az értéktöbbletet, és ha le -

het, meg is szünteti. Ezért objektíven tekintve az Internacionálé , Marx elmélete szerint, egy ellenforradalmi, antikommunista szervezet.

Kuz: És ez azt jelenti, hogy Marx ellenforradalmár, antikommunista lenne?

Rak: Na látja, hogyan lehet egy puszta marxista elemi képzést kiveséz-ni. Ha az Internacionálét logikus és doktriner világossággal ellenforradal-minak és antikommunistának nevezzük, ez azt jelenti, hogy a tényekben csak a láthatót, és annak azonnali hatását vesszük észre, azaz a szövegben csak a betűket látjuk. Ilyen abszurd eredményeket kapunk — éppen, mert meggyőzőnek tűnnek —, ha elfelejtjük, hogy a marxizmusban a szavak és a tettek a magasabb tudomány szabályainak vannak alárendelve: az összees -

küvés és a forradalom szabályainak.

Kuz: Eljutunk-e már végre a végső következtetésig?

Rak: Azonnal. Ha a gazdasági osztályharc közveden hatásában reformot jelent, és ezért szemben áll a kommunizmus megvalósításának első

elméleti feltételével, akkor ez a maga igazi és valódi jelentőségében tisztán forradalmi. Azonban, még egyszer ismétlem, alá van rendelve az összeesküvés szabályainak. Az értéktöbblet korlátozása és az osztályharcon alapu -

ló felhalmozás csak látszat, amolyan álarc, hogy a tömeg első forradalmi mozgalmát kiváltsa. A sztrájk már kísérlet a forradalmi mozgósításra. Füg -

getlenül attól, hogy sikeres vagy elbukik, a gazdasági hatása anarchikus.

Végül is ez az eszköz — amely egy osztály gazdasági helyzetének megjavítására irányul — az általános gazdaság elszegényítésére szolgál. Teljesen mindegy, hogy mekkora egy sztrájk kiterjedése és eredménye, mindenképpen érvágás a termelésen. Az általános eredmény: több nyomor, amelyből a munkásosztály nem szabadíthatja ki magát. Ez már valami. De nem ez az egyetlen hatás, még csak nem is a fő hatás.

Mint tudjuk, gazdasági téren az osztályharc egyeden célja: töb bet keresni és kevesebbet termelni. Egy ilyen abszurd gazdasági eljárás - a mi le-xikonunk szerint egy ilyen „belső ellentmondás" — észrevétlen a tömeg számára, amelyet pillanatnyilag elvakít a fizetésemelés, amely automatiku -

san áremeléssel egyenlítődik ki, még akkor is, ha ezt állami kényszerrel korlátozzák. Az ellentmondás, hogy többet fogyasztunk, mint amennyit termelünk, mással egyenlítődik ki: a pénz inflálódásával. És így hívja elő az ember állandóan a sztrájknak, az éhezésnek és az inflációnak ezt az ördögi körét.

Kuz: Azt kivéve, amikor a sztrájk a kapitalizmus értéktöbbletének számlájára megy.

192

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Rak: Ez csak elmélet, merő absztrakció! Vegye elő egy tetszés szerinti ország tetszés szerinti gazdasági évkönyvét, és ossza el a jövedelmet a munkavállalók között, és látni fogja, hogy micsoda „rendkívüli" hányados jön ki. Ez a világ legellenforradalmibb hányadosa, és nekünk a legnagyobb titokként kell őrizni. Mert ha az elméleti osztandóból levonjuk a fizetése -

ket, és azokat az összegeket, amelyek a magántulajdonosok megszünteté-

séhez szükségesek úgy csaknem mindig passzív osztandó marad a proletároknak. Még kevesebb marad, ha a termelékenység csökkenését és a minőség romlását is hozzávesszük.

Az az állítás, hogy a sztrájk a proletariátus jólétéér t folytatott harc, csak ürügy, valódi célja a kapitalista termelés szabotálásának elősegítése. Ezzel egyesítjük a burzsoá és a proletár rendszer ellentmondásait, és így kettős fegyvert kovácsolunk a forradalom (a pénzhatalom világdiktatúrájának mielőbbi megvalósítása — D. J.) számára. Kézenfekvő, hogy ez magától nem következik be, szükséges hozzá a szervezet, a vezér és a fegyelem.

Nem támad önben gyanú, hogy a kapitalizmus híres belső ellentmondásait, különösen a pénzügyieket, valaki megszervezheti? A bevezetés alapja-ként emlékeztetem arra, hogy a Proletár Internacionálé az infláció kiváltá -

sában egy húron pendül a Pénzügyi Internacionáléval. És ahol összhang van, ott egyezménynek is lennie kell. Ezek az ön saját szavai. (Figyelemre méltó, hogy az illuminátus szabadkőműves Rakovszkij mennyire világosan megjelöli, hogy a világ sorsát az önálló pénzhatalommá szerveződött nemzetközi pénzkartell irányítja, vagyis a Pénzügyi Internacionálé — D. J.) Kuz: Itt akkora képtelenséget látok — vagy kísérletet egy új paradoxon felállítására —, hogy még csak el sem tudom képzelni. Úgy tűnik, mintha egyfajta kapitalista Internacionálé létezését akarná állítani egy másik vele rivalizáló Kommunista Internacionáléval, a Kominternnel egyetemben.

Rak: Teljesen így van. Amikor a Pénzügyi Internacionálét mondtam, pontosan úgy használtam a megszemélyesítést, mint amikor Kominternt mond az ember. Ugyanakkor egy Kapinternt mégsem akarok elismerni, mert hiszen az ellenség...

Kuz: Ha azt akarja, hogy az időt szőrszálhasogatással és fantáziálgatással töltsük, akkor rossz pillanatot választott.

Rak: Azt hiszi talán, hogy a kedvenc rabszolganő vagyok az „Ezeregy éjszaka meséiből", aki estéről estére arra használja a képzelőerejét, hogy megmentse az életét? Nem. Ha arra gondol, hogy elkalandozom, téved.

De hogy oda jussunk, ahová ki akarunk lyukadni, akkor először tisztába kell jönnie bizonyos dolgokkal, tekintve teljes tudatlanságát a „magasabb marxizmus" területén. Nem tekinthetek el egy ilyen kellő megvilágítástól, mert jól tudom, hogy a Kremlben képzezlenség uralkodik. Mondja, foly-tassam-e?

193

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Kuz: Folytathatja, de megmondom önnek nyíltan: ha csak fantáziálás -

ról van szó, szórakozása igen rosszul fog végződni. A magam részéről fi-gyelmeztettem önt.

Rak: Folytatom, mintha semmit se hallottam volna... Mivel ön a „tő-

ke" skolasztikusa, és én szeretném felkelteni induktív adottságait, ezért va -

lami különösre szeretném emlékeztetni. Vegye figyelembe, hogy Marx micsoda éleslátással festi meg kora Angliájának fejleden iparosításával szemben az egész jövőbeli óriási iparosítást, továbbá ahogyan analizálja és osto -

rozza, s amilyen visszataszítónak ábrázolja a gyárosokat. Az ön fantáziája

- ugyanúgy, mint a tömegé -, ha megszemélyesíti a szörnyű „tőkét", ugyanazt látja, mint amit Marx lefestett: egy nagy hasú gyárost, akinek Ha-vanna szivar füstöl a szájában, elégedetten böfög, és elcsábítja a munkás feleségét vagy lányát. Nem így van?

Másrészről emlékezzen Marx önmegtartóztatására, és polgárosan de-rekas mértékletességére, amikor a pénzkérdést ecseteli. A pénz kapcsán nem jelennek meg híres belső ellentmondásai. A pénzügy, mint magában való egység, számára nem létezik, az ő szemében a kereskedelem és a pénzforgalom a gonosz kapitalista termelési rendszer következménye, amelynek teljesen alá van rendelve, és amely meghatározza.

A pénzkérdésben Marx reakciósnak mutatkozik, és az is volt. A legnagyobb meglepetésre reakciósnak bizonyult, jóllehet szeme előtt ott lebe -

gett az ötágú csillag — a szovjet csillaghoz hasonló —, amely egész Európát beragyogta fényével: az öt Rothschild fivér a bankjaikkal. Ekkora felhal -

mozott tőke mellett — amekkorát eddig nem ismert a világ, és amely va -

gyon méretei minden képzelőerőt felülmúlnak - Marx észrevétlenül el-megy; Ez azért mégiscsak furcsa? Nem?

[Éveken keresztül tartó erőfeszítéseink dacára csak annyit tudtunk kideríteni, hogy a Rothschild Family Trust — Rothschild Családi Alapítvány vagyona ma magáénak mondhatja a világ vagyonának mintegy a felét.

John Daniel a Scarlet andthe Beast (Tyler, Texas, 1995) III. kötetének 58-ik oldalán 1995-ben hétezer milliárd dollárra becsülte ezt a vagyont. Fre-derick Morton becsléseiből kiindulva szakértők 2004-ben 491 409 trillió amerikai dollárra becsülték azt a vagyontömeget, amely a Rothschild -ház együttes ellenőrzése alatt áll (1 trillió = 1000 milliárd). 2004. március 8-án megkerestem kérdéseimmel a londoni „Rothschild Archive Research Fo-rum" nevű kutatóintézetet, amely nem tudta megmondani, mekkora a Rothschild-ház és a Rothschild Family Trust együttes vagyona. Annyit közöltek, hogy csak 1930-ig nyújtanak adatokat, de azok sem a vagyon nagyságára és értékére vonatkoznak. Ismételt kérésemre annyit azonban közöltek, hogy a fentebb ismertetett adatokat eltúlzottaknak találják. Pon -

tos adat tehát nincs, de a legkülönbözőbb források megegyeznek abban, 194

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

hogy a Rothschildok a XXI. század elején a világ vagyonának körülbelül a felét ellenőrizhetik. Erről a vagyoncentralizációról Marxnak tudomással kellett bírnia még akkor is, ha ez a vagyonmennyiség a XIX. század második felében természetesen még nem érte el a jelenlegi méreteit és koncentrációját - D. J.]

Talán Marxnak ebből a különös vakságából adódik az utóbbi idők for -

radalmainak egy közös jelensége. Mindannyian bizonyíthatjuk, hogy ha a tömeg hatalmába kerít egy várost vagy egy nemzetet, csaknem mindig babonás félelmet tanúsít a bankokkal és a bankárokkal szemben. A királyokat, tábornokokat, püspököket, rendőröket, papokat és a gyűlölt ki-váltságosok más képviselőit kivégzik, kifosztják. Felgyújtják a tudomány épületeit is. De mint gazdasági-szociális forradalmárok respektálják a bankárok életét, és a pompás banképületeket sértetlenül hagyják. Tudomásom szerint egészen letartóztatásomig ma is ugyanez ismétlődik.

Nem tűnik mindez különösnek az ön számára? Nem tudom, észrevette-e a különleges hasonlóságot a nemzetközi pénzügy és a nemzetközi proletariátus ügye között? Azt mondhatnánk, hogy az egyik a másik tü -

körképe.

Kuz: Miben látja a hasonlóságot ezeknél az annyira élesen szemben ál -

ló dolgoknál?

Rak: Objektíve azonosak. Igen, amint már rámutattam, a reformisták, és az egész szakszervezeti mozgalom által támogatott Komintern az, amely a termelés anarchiáját, az inflációt, a tömeg nyomorát és kétség -

beesését előidézi. Másrészről a nemzetközi pénzügy teremt hasonló kö-

rülményeket, csak az előbbinek a sokszorosát, s ezt a magánpénzrendszer tudatosan vagy tudatlanul támogatja. Most már elképzelhetjük az okokat, miért tussolta el Marx a pénzügy ellentmondásait, amelyek éles megfigyelése előtt nem maradhattak rejtve. A pénzügyben szövetségesre lelt, amelynek ténykedése objektíven tekintve forradalmi, és ez már akkoriban is rendkívüli jelentőségű volt.

Kuz: Kérem, folytassa.

Rak: Ahhoz, hogy tudjuk, miként lett a Pénzügyi Internacionálé a pénznek, ennek a mágikus talizmánnak az urává, amely egészen jelenünkig az emberek számára növekvő mértékben lett az, ami valamikor az Isten és a nemzet volt. A pénz az a valami, ami a tudományos vizsgálódásban még a forradalmi stratégia művészetén is túltesz, mert művészet ez is, és forradalom ez is. Ezt akarom elmagyarázni önnek.

Amikor a történetírók és a tömeg szemét elvakította a francia forradalom lármája és sikere, a nép részeg volt a győzelemtől A királyt a többi ki -

váltságossal együtt minden hatalmától megfosztották, ugyanakkor nem vették észre, hogy egy maroknyi ember némán, óvatosan, feltűnés nélkül 195

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

magához ragadta a királyság igazi hatalmát, egy mágikus, csaknem isteni hatalmat, akik ezt úgy birtokolták, hogy senki sem tudott róla. A tömeg nem vette észre, hogy idegenek ragadták magukhoz ezt a hatalmat, akik a tömegeket nemsokára sokkal keményebb szolgaságra kényszerítették, mint amilyenben a királyság alatt voltak, mert a király — vallási és erkölcsi kötöttsége, valamint balgasága miatt — képtelen volt ekkora hatalom gyakorlására. Ezért van az, hogy a király legnagyobb hatalmát olyan emberek ragadták magukhoz, akiknek erkölcsi, intellektuális és kozmopolita termé -

szete ezt megengedte, hogy így cselekedjenek. Természetesen ezek szüle-tésüktől fogva nem voltak keresztények, hanem kozmopoliták voltak.

Kuz: Mi lehet az a mitikus hatalom, amelyet magukhoz ragadtak?

Rak: Kisajátították a pénzverés királyi jogát... Ne nevessen, mert kü-

lönben azt kell hinnem, hogy ön nem tudja, hogy mi is valójában a pénz.

Megkérem, hogy képzelje magát az én helyembe. Önnel szembeni helyze-tem ahhoz az orvoséhoz hasonlít, akinek a bakteorológiát kell elmagya -

ráznia egy másik, Pasteur előtt elhunyt, és most életre keltett orvosnak. De tisztában vagyok az ön tudatlanságával és megbocsátom. Egy olyan nyelv, amely

olyan

szavakkal

zsonglőrködik,

amelyek

hamis

képzeteket

ébresztenek a dolgokról és a tettekről, nem közvetít valódi, pontos fogal -

makat. A pénzt említettem - lelki szemei előtt természetesen a pénz fizikai alakja jelenik meg fémből vagy papírból. De nem ez a pénz! A forgalomban lévő tényleges pénz igazi anakronizmus. Amíg létezik, és forgalomban van, egy aktivizmus tartja fenn, mert praktikus fenntartani. A tényleges pénz ma már csak illúzió, puszta fikció.

Kuz: Egy ilyen briliáns paradoxon merésznek, csaknem költőinek nevezhető.

Rak: Ha akarja, briliáns, de nem paradoxon, amit itt mondok. Én is tudom — és nevetni fog rajta —, hogy most még az államok, a királyok ké-

peit vagy országok címereit nyomják rá a fémdarabokr a vagy papír bankjegyekre —, de mit jelent ez ma már? A forgalomban a pénz nagy részét, a nagy tranzakciók részeit, a nemzeti vagyon biztosítékát — vagyis a pénz kibocsátását — megakadályozták azok az emberek, akikre céloztam. Bank -

könyvi tételek, utalványok, csekkek, pénzváltás, forgatmány, leszámítolás, árfolyam, fizetés és állandóan fizetés. Ez olyan, mint egy áttört zuhatag, amely elárasztja a népeket. Mi volt ezzel szemben a fémpénz és a papír -

pénz? ,Azok" (Rakovszkij így nevezi a nemzetközi pénzkartell hálózatá-

nak névtelenségbe burkolózó legfelsőbb irányítóit - D. J.) azonban igen finom pszichológusként — az általános tudatlanság biztosította büntetlen -

ségükből kifolyóan — sokkal többhöz jutottak.

A tőkepénz óriási szériáján túl, hogy nagyságát a végtelenségig növeljék, és forgathatóságát a gondolat gyorsaságával ruházhassák fel, megal-196

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kották a kölcsönpénzt... Egy absztrakciót, egy kiagyalt fogalmat, egy számjegyet... Kölcsön... Hitel... Érti már? Mindez csalás. Hamis pénz törvényes árfolyammal!... Más szavakkal, hogy jobban megértessem magam, a bankok és a börzék, az egész pénzügyi rendszer egy gigantikus gé-

pezet, amelyet azért találtak ki, hogy egy szörnyűség kerüljön a természetes folyamatok helyébe — ahogyan ezt Arisztotelész nevezte —, hogy a pénz új-ra pénzt fialjon, azaz valami olyasmit tegyen, ami bűn a gazdasági élet el -

len, és ami a pénzemberek esetében a büntető törvénykönyvek rendelkezéseibe is ütközik. Ez a valami az uzsorakamat.

Tudom már, mi lesz az ellenvetés. Az, hogy törvényesen tesznek szert kamatra. Még ha jogukban áll is mindez - és ez azt jelenti, hogy nagyon sok illeti meg őket —, ez a kamat akkor is uzsora marad, mert ezt a kama -

tot nem létező tőke után szedik csaló módon.

A bankok mindig olyan mennyiségű, csak számokban létező kölcsönpénzt hiteleznek, vagy tartanak a termelő gazdaságban forgalomban, amely ötször-százszor nagyobb, mint a fizikailag létező pénz.

Nem akarok azokról az esetekről beszélni, amikor a kölcsönpénz — ez a kiagyalt hamis pénz! — felülmúlja a bankok által összegyűjtött pénzt. Ha azonban figyelembe vesszük, hogy valójában nem ez az igazi tőke, hanem egy nem létező tőke kamatozik, akkor még jogtalanabb a kamat szedése.

A bankok — csaló módon — a valódi tőkének a sokszorosát kölcsönzik ki... És vegye figyelembe, kérem, hogy az a rendszer, amit itt bemutatok, még a legártatlanabb eszköz ahhoz, hogy hamis pénzt állítsanak elő.

Képzelje el hogy néhány korlátlan hatalommal rendelkező ember tulajdonába kerülnek a reális javak. Ezek egyben korlátlan diktátorokká is válnának, vagyis a termelés és az elosztás egyedüli uraivá, és ezzel egyben a munka és a fogyasztás diktátoraivá is. Ha megengedi képzelőereje, gondol -

ja ezt el világméretekben, és fel fogja ismerni a szociális és morális terüle -

ten az anarchikus, tehát forradalmi hatást. Érti már?

Kuz: Nem, még nem értem.

Rak: Természetesen igen nehéz megérteni ezt a csodát Kuz: Csodát?

Rak: Igen, a csodát! Hát nem csoda az, ha egy faasztal katedrálissá változik? (A középkorban bancónak nevezték azt a faasztalt, amely mellett a pénzváltók, az akkori bankárok ültek. Ezekről a faasztalokról ne -

vezték később bankoknak a pénzintézeteket. A faasztalok gyönyörű és fényűző palotákká alakultak át, a bankok központjaivá, modern korunk katedrálisaivá — D. J.) Ilyen csodát azonban az utóbbi évszázadban ezer -

szer megértek az emberek anélkül, hogy akár csak megrezzent volna tőle a szempillájuk. Mert bámulatra méltó csoda az, hogy azok a bankok, ame -

lyekben pénzükkel kereskedő, megvesztegethető uzsorások ültek valami-197

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kor, templommá változtak, amelyek a pogány kor oszlopos stílusát utánzó homlokzatukkal ott díszelegnek a modern városok utcáin, és amelyekhez tódul a tömeg attól a hittől megszállva, hogy mindent lelkesen felajánlja -

nak annak a pénznek nevezett istenségnek, amelyről azt hiszik, hogy a bankárok páncélszekrényeiben trónol, átadva magát isteni küldetésének, a kamat formájában való végtelen szaporodásnak.

Kuz: Ez a rothadó burzsoázia új vallása.

Rak: Az biztos, hogy vallás. A hatalom vallása!

Kuz: Ön tehát a gazdaság poétája.

Rak: Az embernek szüksége van költészetre, hogy fogalmat alkothas-son a pénzügyekről, minden idők legzseniálisabb és legforradalmibb mű-

alkotásáról.

Kuz: Ez téves nézet. A pénzügyet, ahogy Marx, de mindenekelőtt Engels definiálta, a kapitalista termelési rendszer határozza meg.

Rak: Így van, csak fordítva. A kapitalista termelés rendszerét a pénzügy határozza meg. Amit ezzel szemben Engels mond, sőt bizonyí-

tani akar, az a legmeggyőzőbb bizonyíték arra, hogy a pénzügy uralk odik a polgári termelés fölött. Nos, ez úgy van, hogy Engels és Marx a pénz-

ügyet, a forradalom leghatalmasabb gépezetét — amelyhez képest a Komintern csak gyerekjáték —, nem akarja felfedni és megvádolni. Ellenkező-

leg. Gazdasági tehetségüket felhasználva még egyszer „rejtjelezniük" kellett az igazságot a forradalom érdekében. És mindketten ezt tették.

KUZ: A történet nem új. Hasonlót, emlékszem, már Trockij is írt tíz évvel ezelőtt...

Rak: Mondja csak nekem...

Kuz: ...amikor kinyilvánította, hogy a Kominform konzervatív szervezet a New York-i tőzsdéhez képest, és a nagy bankárok a „forradalom kovácsai".

Rak: Igen, ezt mondta egy kis könyvben, amelyben megjósolta Anglia összeomlását. Valóban ezt mondta, és a következőket fűzte hozzá: „Ki űzi majd Angliát a forradalom útjára?" És ezt válaszolta: „Nem Moszkva, hanem New York."

Kuz: De ő állította azt is, emlékszik rá, hogy ha a New York-i pénzemberek készítik elő a forradalmat, akkor ezt nem tudatosan teszik.

Rak: Lev Trockijra is vonatkozik az az ok, amit megjelöltem, hogy Engels és Marx miért rejtjelezte az igazságot.

Kuz: Trockijban csak egy bizonyos — már eléggé ismert nézetet — be-csülök, amellyel aztán meg is elégedett, miután kijelentette, hogy ezek a bankárok „ellenállhatatlanul, öntudatlanul teljesítik forradalmi küldetésü-

ket.

198

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Rak: És teljesítik küldetésüket annak ellenére, hogy Trockij ujjal mutat rájuk? Különös, hogy nem változtatnak rajta!

Kuz: A pénzemberek öntudatlan forradalmárok ugyanis szellemi tehetetlenségük miatt nem látják a végső hatásokat.

Rak: Ön tényleg ezt hiszi? Azt hiszi, hogy ezek az igazi zsenik öntu -

datlanul cselekednek? Néhány idiótának tartja azokat az embereket, akik -

nek ma az egész világ engedelmeskedik? Ez megdöbbentő ellentmondás lenne.

Kuz: Mit akar ezzel mondani?

Rak: Egészen egyszerűen azt állítom, hogy ezek a pénzemberek objektíven és szubjektíven, vagyis teljesen tudatosan forradalmárok. (A „forradalom" szó ezúttal is a nemzetközi pénzkartell irányítása alatt álló, mono -

polista világállam létrehozása érdekében folytatott szervezett és erőszakos politikai-gazdasági küzdelmet jelöli — D. J.)

Kuz: A bankárok? Megőrült?

Rak: Én nem. És ön? Gondolkozzon már el! Ezek a férfiak ugyanolyan emberek, mint ön meg én. Az, hogy pénz fölött rendelkeznek, hogy hitelezők, ez még nem jelenti a becsvágyuk végét. Ha valami kielégüléshez luttatja őket, az a hatalom utáni becsvágy. Miért ne éreznének ösztönzést az uralkodásra, a totális uralomra ezek a bankárok? Ugyanúgy, amint ön is, meg én is érzek

Kuz: De ha ők már úgyis univerzális hatalommal rendelkeznek, ahogy ön hiszi — és most én is így teszek —, mit kívánhatnának még maguknak?

Rak: Már mondtam: a totális hatalmat. Egy olyan hatalmat, mint amilyennel Sztálin rendelkezik a Szovjetunióban, csak még nagyobbat, univerzálisát.

Kuz: Egy olyan hatalmat, mint Sztáliné? De fordított céllal.

Rak: A hatalom, ha valóban abszolút, csak egy lehet. Az abszolút fo -

galma kizárja a sokféleséget Ennyiben annak a hatalomnak, amelyre a

„Kapintern", és amelyre a „Komintern" törekszik - mert mindkettő azonos, vagyis politikai területen akar hatásos lenni —, hasonlónak kell lennie.

Az abszolút hatalom vagy öncél - vagy pedig nem abszolút hatalom. És a mai napig nem találták fel a totális hatalom más gépezetét, mint a kommunista államot. A polgári-kapitalista hatalom — még legfelsőbb fo-kán, a cézári szinten is — korlátozott hatalom, mert amikor ez a hatalom az ókorban elméletileg az istenség megtestesülése volt a fáraóknál és a császá-

roknál, akkor a gazdasági élet még olyan primitív, és az államapparátus még annyira elmaradott volt, hogy mindig maradt szabad terület, szabad mozgástér az egyes ember számára. Érti már, hogy azok, akik bizonyos ér -

telemben már a föld népei és kormányai fölött uralkodnak abszolút ural -

mat akarnak? Értse meg, ez az egyeden, amit még nem értek el...

199

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Kuz: Ez érdekes, mindenesetre őrültségnek tűnik.

Rak Ez kisebb őrültség, mint amilyen Lenin őrültsége volt, aki arról álmodott, hogy a világot egy svájci padlásszobából uralja, vagy Sztáliné, aki hasonlóról álmodott egy szibériai fakunyhóban. A pénz urainak ilyesfajta becsvágya a New York-i felhőkarcolók magasából számomra sokkal ter -

mészetesebbnek tűnik.

Kuz: Fejezzük be! Kik azok az „Azok"?

Rak: Gondolja, hogy itt raboskodnék, ha név szerint tudnám, hogy kik ők?

Kuz: Miért?

Rak: Egészen egyszerű okból: aki , Azokat" személyesen ismeri, azt nem hozzák olyan helyzetbe, hogy kényszeríthető legyen a megnevezé-

sükre. Ez ennek az intelligens összeesküvésnek a legelemibb szabálya, ahogyan azt ön is tudja.

Kuz: Nem azt mondta, hogy bankárok?

Rak: Én nem. Emlékezzen! Mindig „nemzetközi pénzügyet" emle-gettem, és mindig „Azokat" mondtam, és nem többet. Ha informálnom kellene önt, csak tényeket mondanék, neveket nem, mert nem ismerek neveket. Azt hiszem, nem csalódik, amikor azt mondom, hogy „Azok"

nem tartoznak azon emberek közé, akik hivatalok tulajdonosaiként, vagy a világpolitikában, vagy a bankok világában felbukkannak. Annyit megértet -

tem Rathenau - a rapallói Rathenau - meggyilkolása óta, hogy a politikában és a pénzügyben csak közvetítőket használnak fel. Természetesen olyan embereket, akikben teljesen megbíznak, és akik ezerszeres módon garantált hűséggel viseltetnek irántuk. Így biztosak lehetünk, hogy a bankárok és a politikusok csak az , Azok" bábjai - és elképzelhetjük, hogy milyen nagy lehet a hatalmuk, és mennyire ők az események személyes kezdeményezői.

Kuz: Jóllehet, ez érthető is, meg logikus is, de nem lehet, hogy indokolt tudatlansága csupán bújócska az ön részéről? Személyes tapasztalatom és aktáim szerint ön sokkal nagyobb szerepet játszott ebben az összeeskü-

vésben, hogy ne tudjon többet. Nem gyanít talán mégis egy konkrét személyt ,Azok közül?

Rak: De igen, csak talán nem hisz nekem. Azt feltételezem, hogy egy

— hogy is mondjam? - misztikus személyiségű férfiról, vagy férfiakról van szó, egyfajta Ghandiról, de annak feltűnő alakja nélkül, a puszta hatalom misztikusáról. Nem tudom, ért-e engem? Tehát ,Azok" nevét és címét nem ismerem. Képzelje el, hogy Sztálin, aki ma az egész Szovjetuniót ural -

ja, falak és testőrség nélkül élne, és nem rendelkezne több garanciával az életét tekintve, mint bármelyik polgár. Mi lenne ilyen esetben az az eszköz, amely megvédené a merénylettől? Csak a névtelenség védené meg. Ez az, 200

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

amely minden összeesküvő eszköze, és ha még ráadásul olyan sok hatalommal rendelkezik, mint Sztálin, akkor különösen!

KUZ: Van logika abban, amit mond, de mégsem hiszek önnek.

Rak: Higgye el, nem tudok többet! Ha tudtam volna, milyen boldog lennék ma! Nem itt ülnék, hogy mentsem az életemet! Teljesen megértem a kérdéseit és a szükségszerűséget, amit a rendőri foglalkozás alapján érez, hogy valami kézzelfoghatót szedjen ki belőlem. Az ön megelégedésére, és arra is, mert a célhoz szükséges, amelyet mindketten el kívánunk érni, meg fogom tenni a tőlem telhetőt, hogy orientáljam önt. (Rakovszkij arra utal, hogy Kuzmin ígéretet tett életének megmentésére, ha megfelelő informá -

ciókat ad neki, és rajta keresztül Sztálinnak, akinek ez a részletes kihallgatá -

si jegyzőkönyv továbbítva lett — D. J.)

Tudja, hogy a meg nem írt történelem, amelyet csak mi, beavatottak ismerünk, az első Internacionálé megalapítójának, Adam Weishaupt ne-vét csak titokban közli? Emlékszik egyáltalán a nevére? Az illuminátusok néven ismert szabadkőműves páholy vezére volt Az illuminátus nevet Weishaupt a másik keresztényellenes és kommunista összeesküvés korá-

tól, a gnosztikától kölcsönözte. Amikor ez a nagy forradalmár, szemita és exjezsuita, aki a francia forradalom győzelmét előre látta, elhatározta (vagy megbízták - főnöke a nagy filozófus-bankár Moses Mendelsohni volt), hogy alapít egy szervezetet, amely titkos, és amelynek a francia for -

radalmat — politikai céljain túl — tovább kell fejlesztenie, hogy átalakuljon olyan szociális forradalommá, amelynek célja a kommunizmus létr ehozá-

sa. Ezekben a hősi időkben óriási veszélyt jelentett volna, akárcsak célként is megnevezni a kommunizmust.

Ezért van az összes megelőző intézkedés, vizsga és misztérium, amelyekkel Weishauptnak az illuminátusokat körül kellett vennie. Még hiányzott egy évszázad, amíg börtön és kivégzés veszélye nélkül nyilvánosan kommunistának vallhatta magát valaki.

Ami nem ismeretes, az Weishauptnak és híveinek az első Rothschil-dokhoz való kapcsolata. E híres bankárdinasztia meggazdagodásának tit -

ka az, hogy ők voltak az első Komintern kincstárnokai. Számos jel utal ar -

ra, hogy amikor ez az öt fivér maga között felosztotta Európa pénzügyi birodalmát, egy titokzatos hatalom segített nekik mesés vagyonukat összegyűjteni. Ezek a segítők lehettek az első kommunisták, akik a bajor kata-kombákból egész Európában szétszóródtak.

Mások azt mondják, amit én is valószínűnek tartok és elhiszek, hogy a Rothschildok nem a kincstárnokai, hanem a vezetői voltak ennek a titkos kommunizmusnak. Ez a felfogás arra a biztos tényre támaszkodik, hogy Marx, valamint az első kommunisták, azaz a most már nyilvános Internacionálé legfőbb vezetői, köztük Heine és Herzen, báró Lionel 201

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Rothschildnak engedelmeskedtek, akinek a forradalomról alkotott képét Disraeli angol miniszterelnök írta meg regényében. Főhősét, Sidoniát Lionel Rothschildról mintázta, aki multimilliomosként számtalan kémet, carbonarit, szabadkőművest, titkos zsidót, cigányt és forradalmárt ismert, és akinek parancsolt.

Mindez fantasztikusnak tűnik, de bizonyított, h ogy Sidonia az öreg Nathan Rothschild fiának idealizált képét jeleníti meg, amit bizonyít az a harc, amit megnyert. Ha minden igaz, ami ezekből a tényekből leszűrhető, akkor most már nevén nevezhetjük annak a felhalmozásnak az óriási gé-

pezetét, amelyet a nemzetközi pénzügy képvisel. Ez egyenlő azzal a gépe -

zettel, amely a forradalmi Internacionálét létrehozta.

Valami zseniális. A kapitalizmussal érhető el a tőke legnagyobb mérté-

kű felhalmozása, ami a proletariátust munkavállalásra kényszeríti, kétség -

beesésbe kergeti, és egyidejűleg egy olyan szervezetet hoz létre, amelynek egyesítenie kell a proletariátust, hogy a forradalomba hajtsa. Ez lenne a történelem legkiemelkedőbb eseménye. És ami még több: emlékszik az öt Rothschild fivér anyjának arra a mondatára, hogy „ha a fiaim nem akarnák, nem lenne háború." Azaz ők voltak a döntőbírák háború és béke fö-

lött, és nem a császár.

El tud képzelni egy ilyen kozmikus jelentőségű tényt? Nem látja már itt a háborút a maga forradalmi funkciójában? Háború - kommün! Tehát azóta minden háború egy óriási lépés a kommunizmus felé. Mintha egy ti -

tokzatos hatalom elégítette volna ki Lenin kívánságát, amit Gorkijnak ki -

fejtett. Emlékezzen 1905-re és 1914-re!

Legalább azt ismerje el, hogy abból a három emelőből, amelye k a vilá-

got a kommunizmusba emelik, kettőt nem képes kezelni a proletariátus.

Sem a harmadik Internacionálé, sem a Szovjetunió, amely akkor még nem is létezett, nem idézett elő, és nem viselt háborúkat. De a háborút a szám -

űzetésben lévő maroknyi bolsevik sem tudta kirobbantani, bármennyire is kívánta. Ez világos, mint a nap. És még kevésbé tudta és tudja az Interna -

cionálé, vagy a Szovjetunió elérni a tőkének ezt az óriási felhalmozását, és a kapitalista termelés nemzeti és nemzetközi anarchiáját Ez ak kora anarchia, hogy képes óriási mennyiségű élelmiszert elégetni ahelyett, hogy az éhező embereknek adná, és képes arra, amelyet Rathenau így fogalmazott meg „Odáig hasson, hogy a fél világ szart termeljen, és a világ másik felé-

nek azt meg kelljen vennie."

Végül a proletariátus nem írhatja a maga javára a négyzetesen emelke -

dő inflációt, az elértéktelenedést, az értéktöbbletet, a nem pénzügyi taka -

réktőke, és a nem uzsoratőkének minősülő pénz folyamatos elrablását, a vásárlóerő állandó süllyedését se, amely így biztosan vezet a forradalom tulajdonképpeni ellenségének, a középosztálynak az elnyomorodásához.

202

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Tehát nem a proletariátus kezeli a háború és a gazdaság mozgató emel -

tyűit. A proletariátus kétségtelenül a harmadik mozgató, az egyeden látha -

tó és feltűnő erő, amely a végleges támadást intézi a kapitalista állam erő -

dítménye ellen, és be is veszi. Biztos, hogy beveszi, ha, "Azok" kiszolgáltatják neki.

Kuz: Újra azt mondom, hogy mindannak, amit ön oly irodalmian ábrázol, annak neve van, és már unalomig ismételgettük beszélgetésünk so-rán, hogy az nem más, mint a kapitalizmus belső ellentmondása. És ha van egy akarat és egy akció, ahogy ön állítja, amely idegen a proletariátus számára, akkor most felszólítom, nevezzen meg nekem konkrétan ilyen eseteket.

Rak: Meg lesz elégedve eggyel? Nos, „Azok" politikailag izolálták a cárt az orosz-japán háború idején, és az Egyesült Államok pénzelte Ja-pánt, pontosabban szólva Jacob Schiff, a Kuhn és Társa Bankház főnö-

ke, amely a Rothschild-ház New York-i érdekeltsége. Olyan nagy volt a hatalma, hogy elérte: Ázsia gyarmati sorban tengődő népei azt az idegen -

gyűlölő Japánt támogatták, amelynek idegengyűlöletét most Európa is ta -

pasztalhatja.

A hadifogolytáborokból a legjobb harcosok jöttek Pétervárra, akiket Amerikából küldött forradalmi ügynökök képeztek ki, miután engedélyt kaptak erre Japántól, azokon a bankárokon keresztül, akik Japánt pénzelték. Az orosz-japán háború a cár seregeinek megszervezett vereségével idézte elő az 1905-ös forradalmat, amely megbukott ugyan, de közel volt a győzelemhez. Ha a győzelem nem is adatott meg ennek a forradalomnak, mégis létrehozta a szükséges politikai feltételeket az 1917-es győzelemhez.

Olvasta Trockij életrajzát? Emlékszik forradalmársága első idejére?

Még ifjonc, aki szibériai száműzetése után emigránsoknál tartózkodik Londonban, Párizsban és Svájcban. Lenin, Plehanov és Martov csak sokat ígérő kezdőnek tartja. De már az első szakadásnál független meré-

szel maradni, és ő akar az egyesülés döntőbírája lenni. 1905-ben még csak 25 éves, és már egyedül tér vissza Oroszországba, párt és saját szervezet nélkül. Olvassa el Sztálin ki nem „tisztogatott" tudósítását az 1905 -ös forradalomról, vagy Lunacsarszkij tudósításait, aki nem volt trockista.

Pétervárott Trockij állt a forradalom élén - ez az igazság. Presztízzsel és népszerűséggel csak ő kerül ki a forradalomból. Nem Lenin, Martov, vagy Plehanov nyerte meg, és tartotta életben a forradalmat. - Hogyan és miért emelkedik fel az ismeretlen Trockij, és nyer azonnal hatalmat a legidősebb és legtekintélyesebb forradalmárok fölött? Egész egyszerűen azért, mert megházasodott. Vele jön Oroszországba felesége, Szedova. Tudja, ki ez a nő? Annak a Jivotovskynak a lánya, aki szoros összeköttetésben állt a Warburg-bankárokkaL Jacob Schiff vagyonának résztulajdonosaival és ro-203

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

konaival, vagyis azzal a pénzügyi csoporttal, akik Japánt is pénzelték, és Trockijon keresztül az 1905-ös forradalmat is finanszírozták. Itt van tehát annak az oka, hogy miért kerül Trockij azonnal a forradalmi lépcsőfok tetejére. És ez a kulcsa Trockij valódi személyiségének.

De ugorjunk 1914-re. Az osztrák trónörökös elleni merénylet mögött Trockij áll, és ez a merénylet váltja ki az európai háborút. Valóban azt hi -

szi, hogy merő véletlen volt a merénylet és a háború? Ahogy azt egy cionista kongresszuson Lord Mechett mondta? Analizálja az oroszországi hadjárat fejlődését a „nem véletlen" fényében! A vereség előidézése mestermű. A cárnak nyújtott segítséget a szövetségesek úgy szabályozták és adagolták, hogy az érveket adott a szövetségesek követeinek ahhoz, hogy II. Miklóst az egyik öngyilkos támadás után a másikra késztessék. Ostobaságát tekintve egyébként ez nem is volt nehéz. Az orosz hústömeg óriási volt, de ez csak mellékes szerepet játszhatott.

Szervezett támadások vezettek a forradalomhoz. Amikor minden oldalról forradalom fenyeget, ez recept a demokratikus köztársaság megteremtéséhez. A küldöttek köztársasága bejelenti, hogy büntetlenséget biztosít a forradalmároknak. Valami még azonban hiányzik. Kerenszkijnek egy további gyilkos támadást kell elrendelnie és keresztülvinnie, hogy ezzel felforduljon a demokratikus forradalom. Még Kerenszkijnek kell véghez-vinnie, és befejeznie az állam átadását a kommunistáknak. Trockij így

„észrevétlenül" átvehette az egész államapparátust. Micsoda különös vakság! Ez a sokat megénekelt októberi forradalom valósága: a bolsevikok át -

vették a hatalmat, amelyet, Azok" kiszolgáltattak nekik.

Kuz: Ön tehát azt meri állítani, hogy Kerenszkij Lenin tettestársa volt?

Rak: Nem Leniné, hanem Trockijé. Jobban mondva:, Azoké"!

Kuz: Abszurdum!

Rak: Nem képes felfogni? Éppen ön nem? Ezen igen csodálkozom.

Ha ön kémként elérné, hogy az ellenséges erőd parancsnoka legyen — nem nyitná meg azoknak a támadóknak a kapukat, akiket valóban szolgál?

Nem lenne akkor több egy közönséges legyőzöttnél, vagy fogolynál? Ta-lán nem tenné ki magát annak a veszélynek, hogy az erőd megtámadása során meghal, mert egy támadó, aki az egyenruháját nemcsak maszknak tartja, önt igazi ellenségnek tekinti? Higgye el nekem, emlékmű és mauzó-

leum nélkül a kommunizmus többet köszönhet Kerenszkijnek, mint Leninnek.

Kuz: Ezzel azt akarja mondani, hogy Kerenszkij tudatosan és önszán-tából hagyta magát legyőzni.

Rak: Igen, ez teljesen nyilvánvaló számomra. De még ennél is többet mondok önnek: tudja, ki pénzelte az októberi forradalmat?

204

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

„Azok" pénzelték, pontosan azokon a pénzembereken keresztül, akik Japánt és az 1905-ös forradalmat is pénzelték. Jacob Schiff és a Warburg fivérek, azaz a bankok nagyszövetsége. Köztük az öt Federal Reserve Bank egyike, valamint a Kulin, Loeb és Társa Bank, amelyben más euró-

pai és amerikai bankárok is részt vettek, olyanok, mint Guggenheim, Hanauer, és Aschberg, a stockholmi „Nya Banktól".

„Véletlenül" ott voltam Stockholmban, és részt vettem a pénzek átvé-

telében. Amint Trockij megérkezett, én voltam az egyeden, aki a forradalom részéről részt vett ebben. Trockij megjött végre. Ezt hangsúlyoznom kell, mert a szövetségesek kiutasították Franciaországból a vereségért el-követett tevékenysége miatt, és ugyanezek a szövetségesek szabadon en -

gedték, hogy aknamunkát folytasson a szövetséges Oroszország veresége érdekében. Ez megint csak egy véletlen?

Ki tette ezt? Ugyanazok, akik elérték, hogy Lenin keresztülutazhasson Németországon. „Azok" el tudták érni Londonban, hogy Trockijt — a vé-

delem szétbomlasztóját — kihozták egy kanadai táborból, és azt is el tudták intézni, hogy amerikai útlevéllel az összes szövetséges ellenőrző ponton keresztülutazhatott. Mások, köztük Rathenau, elintézte Lenin keresztül-utaztatását az ellenséges Németországon.

Ha egyszer majd előítéletek nélkül tanulmányozhatja a forradalom és a polgárháború történetét, olyan rendőrségi vizsgálat szellemében, mint amilyenre csak ritkán kerül sor, akkor az események lefolyásában, valamint az egyes részletekben — sőt még bizonyos anekdotikus vonatkozásokban is — egy egész sor igen meglepő „véletlent" fog találni.

Engedje meg, hogy lezárjam ezt a történetet, hogy mindketten levon -

hassuk a tanulságot. Lenin tehát fenntartás nélkül engedi működni Trockijt, amikor az Petrográdba érkezett. Ahogy azt ön is jól tudja, a két forradalom idején igen mély volt a véleménykülönbség kettőjük között. A forradalom győzelmének azonban Trockij a mestere, ha ak arja ezt Sztálin, ha nem. Miért? Ennek titkát Lenin felesége, Krupszkaja őrizte meg. Ő

tudta, ki is valójában Trockij. Lenint is Krupszkaja győzte meg, hogy vegye fel Trockijt munkatársai közé. Különben Lenin Svájcban maradt volna leblokkolva, és már ez a tény is óriási indíték volt a számára. Indíték volt annak a tudata is, hogy Trockij mekkora segítséget hozott a forrada -

lomnak. Lenin tisztában volt vele, hogy Trockij jelenléte pénzt és hatalmas nemzetközi segítséget jelent. Ezt bizonyította a leplom bált vagon is. (Itt Rakovszkij arra az utazásra céloz, amikor a német titkosszolgálat, amely -

nek az élén akkor Max Warburg hamburgi bankár állott, Lenint és társait átutaztatta a háborúban álló Németországon, hogy Helsinkin keresztül Szentpétervárra mehessenek — D. J.)

205

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A baloldali forradalmi szárny egysége, vagyis a szocialistáké, a forra -

dalmároké és az anarchistáké nem a jelentéktelen bolsevik párt, hanem Trockij műve volt, és nem Lenin hajlíthatatlansága hozta létre. Nemhiába volt a „pártnélküli" Trockijnak az igazi pártja a zsidó „proletariátus" régi szövetsége, amelyből a forradalom összes ága származik Oroszországban.

Ez a kör adta a forradalom vezetőinek a kilencven százalékát. Természe -

tesen nem a hivatalos és nyilvános szövetség, hanem az összes szocialista pártban jelenlévő titkos szövetség az, melynek minden vezetője ennek a rejtett szövetségnek a vezetése alatt áll.

KUZ: Kerenszkij is?

Rak: Kerenszkij is, és még néhány nem szocialista pártvezér. A polgári pártok vezetői.

Kuz: Ezek mennyiben?

Rak Elfelejti a szabadkőművesség szerepét a forradalom első polgári demokratikus szakaszában?

Kuz: Azok is a „szövetség"-nek engedelmeskedtek?

Rak: Mint közvetlenül felettük álló fokozatnak, de a valóságban

„Azoknak" engedelmeskedtek. (Ismét utalunk rá, hogy Rakovszkij a nemzetközi pénzhatalom legfelsőbb és névtelenségbe burkolózó, szupertitkos vezetőit ,Azoknak" nevezi. ,Azok" irányítják a szabadkőművesség kü-

lönböző irányzatait is, amelyek viszont a szocialista mozgalomban műkö -

dő titkos szövetség irányítói — D. J.)

Kuz: A marxista hullám ellenére, amely feltornyosulva az ő jogaikat és életüket fenyegette?

Rak: Mindezek ellenére! Természetesen nem látták a veszélyt. Vegye figyelembe, hogy minden szabadkőműves többet látott a képzelőerejével.

Meg voltak győződve, hogy többet látnak mint ami igaznak bizonyult.

Valóságosnak képzelték azt, amit kívántak. Ezért vannak jelen a szabad -

kőművesek növekvő számban a polgári nemzetek kormányaiban és az államvezetésben. Számukra ez a tény társaságuk politikai hat almának bizonyítéka. Vegye azt is figyelembe, hogy abban az időben az összes szö-

vetséges nemzet kormányzó poktikusai — egészen kevés kivétellel — mind szabadkőművesek voltak. Ez igen fontos érv volt a számukra. Abban a biztos hitben ringatták magukat, hogy ez a forradalom francia típusú polgári forradalomba torkollik majd.

Kuz: Az 1917-es évről most lefestett kép alapján igen ravasznak kellett lenniük, ha azt hitték...

Rak: Azok is voltak. És azok ma is. Csakhogy a szabadkőművesek nem fogták fel azt az első világos leckét, mégpedig a nagy forradalomét, (az 1789-es francia forradalomra utal - D. J.), amelyben fontos forradalmi szerepet játszottak, és amely a legtöbb szabadkőművest felfalta, élén nagy-206

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

mesterükkel, Fülöp orléans-i herceggel. De vérpadra juttatta testvérét, a ki-rályt is (XVI. Lajost - D. J.), aki szintén szabadkőműves volt, aztán a gi-rondistákat, a hébertistákat, a jakobinusokat... és ha néhány túlélte, az éle-tét csak Bonaparte Napóleonnak és a brumaire-ben végrehajtott puccsá-

nak köszönhette. (Brumaire a francia forradalom által bevezetett új nap -

tárban az október 22-től november 20-ig terjedő hónap, a „ködös" hónap.

I. Napóleon 1799. brumaire 18-án államcsínyt hajtott végre, amely megve-tette katonai diktatúrája alapját — D. J.)

Kuz: Ezzel azt akarta mondani, hogy a szabadkőművesség arra van ítélve, hogy a forradalom kezétől pusztuljon el, amelyet saját maga idézett elő?

Rak: Egészen pontosan. „ Ön most egy szigorúan titokban tartott igazságot fogalmazott meg. Én szabadkőműves vagyok. Tudta? Vagy nem? Hát jó. Elmondom önnek a nagy titkot, amit mindig megígérnek a szabadkőműveseknek, hogy majd feltárnak előttük, de sem a huszonötö-

dik, sem a harmincharmadik, sem a kilencvenharmadik, de még a legmagasabb fokozat rítusában sem árulnak el nekik. Én ismerem a titkot.

Természetesen nem azért, mert szabadkőműves vagyok, az kevés lenne, hanem azért, mert származásilag „Azokhoz" tartozom: zsidó vagyok.

(A politika és pénzgazdaság nem nyilvános terének — a láthatatlan hatalom döntéshozó hálózatának — több tekintélyes kutatója szerint, „Azok" első-

sorban nem az etnikai vagy vallási hovatartozás, hanem a kamatszedő ma -

gánpénzrendszer kialakításában és fenntartásában, valamint az ebből szár -

mazó hatalom megszerzésében és megtartásában való közös érdekeltsé-

gük alapján működtetik formális és informális szervezeteiket, kapcsolati hálójukat. Ezért tárgyi tévedésnek tekinthető a privátpénz-monopólium szervezett magánhatalmát, és e hatalom világuralmi törekvéseit egyeden néphez vagy etnikumhoz kapcsolni. A pénzhatalom hálózatában ugyanis szinte minden nép és etnikum vagyonos elitje megtalálható. A pénzhata -

lom irányítói valójában egyik néphez sem tartoznak, csak önmagukhoz.

Kizárólag a saját elkülönült érdekeiket követik, és uralmuknak egy vilá gállamban való véglegesítése a céljuk. Úgy tűnik, hogy Rakovszkij itt túlérté -

kelte zsidó származásának jelentőségét - D. J.) Kuz: És mi ez a titok?

Rak: A szabadkőművesek egész képzése, és a szabadkőművesség egé-

szének célja arra irányul, hogy különböző ürügyek alatt, mint amilyen pl. a francia forradalom hármas jelszava (Rakovszkij itt a „szabadság, egyenlő -

ség, testvériség", soha komolyan nem gondolt és soha meg nem valósított, csupán propaganda-és manipulációs célokra kitalált és használt jelszavára utal — D. J.) megteremtsék a szükséges feltételeket a kommunista forradalom számára, hogy e feltételek rendelkezésre álljanak. És mivel a kommu -

207

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nista forradalom a burzsoázia egész osztályának, és a burzsoázia minden vezetőjének fizikai likvidálását helyezi kilátásba, a szabadkőművesség va-lódi titka a szabadkőművességnek, mint szervezetnek az önfelszámolása, és minden valamiképpen jelentős szabadkőművesnek a fizikai öngyilkossága—

Nos, érti már? Ha a szabadkőművesre ilyen vég, ilyen sors vár, miért van szükség a misztériumokra és a teátrális jelenetekre és más egyéb „tit -

kokra"? Hogy az igazi titok rejtve maradjon. Ha alkalma nyílik rá bármi -

lyen jövendőbeli forradalomban, ne mulassza el megfigyelni annak a sza -

badkőművesnek a rémült és ostoba arckifejezését, aki elkezdi felfogni, hogy a forradalom kezétől kell meghalnia. Hogy fog sivalkodni és hivat-kozni a forradalmi harcban szerzett érdemeire. Az lesz ám a cirkusz, amin majd meg kell halni — de a nevetéstől!

KUZ: ÉS még tagadja a burzsoázia született ostobaságát?

Rak: Mint osztályét igen, de bizonyos részének ostobaságát nem. A bolondokházának léte még nem bizonyítja azt, hogy az őrültség általános jelenség. A szabadkőművesség is lehet bolondokháza, de csak a szabadságban.

Továbbmegyek. Ha győzött a forradalom, végbemegy a hatalomátvé-

tel. Fellép az első probléma: a béke és vele együtt az első szakadás a párton belül amelyben a koalíció azon erői vesznek részt, amelyek hatalmon van -

nak. Nem akarok belemenni annak a harcnak a részleteibe, amely Moszkvában a breszt-litovszki béke hívei és az ellenzék között zajlott le, mert ez már régóta jól ismert. Csupán arra akarok utalni, hogy a későbbi, ún.

trockista ellenzék, akiket már likvidáltak, és azok, akiket majd még lik -

vidálni fognak, már ott megmutatkozott.

Mindannyian ellenezték a békeszerződés aláírását. Ez a béke tévedés volt, Lenin öntudatlan árulása a nemzetközi forradalommal szemben.

Képzelje el, ha bolsevikok ültek volna Versailles-ban a békekonferencián, és később a Népszövetségben. Fegyveres erővel kovácsolták volna meg a németek szovjet államát. Európa térképe ma egészen másként nézne ki.

De Lenin megrészegülve a hatalomtól, és Sztálintól is támogatva, aki már szintén ittas volt a parancsolási lehetőség alkoholától, követte a párt nemzeti orosz szárnyát, fizikai erőszakkal vitte keresztül az akaratát. Így született meg a „szocializmus egy országban" tantétel, tehát az, amit ma Sztálin mindenek fölé emel. Természetesen volt harc, de csak olyan formában és mértékben, amely nem tudta szétrombolni a kommunista államot. Az ellenzék számára ez máig érvényes előfeltétel. De ez volt első

csődünk oka, és minden későbbi sikertelenségünké is. Van azonban egy kíméletlen rejtett harc is, hogy ne veszélyeztessük részvételünket a hatalomban. Összeköttetései révén Trockij megszervezte Kaplan merényletét 208

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Lenin ellen. (1918. aug. 30-án Dora Kaplan szociálforradalmár — eszer —

nő pisztolylövésekkel súlyosan megsebesítette Lenint — D. J.) Trockij parancsára ölték meg Blumkin Mirbach követet. Spiridonova és szociálforradalmárai államcsínye szintén Trockij közreműködésével történt. Erre a célra kiszemelt embere minden gyanú felett állt, ő volt az a Rosenblum, egy litván zsidó, aki O'Reilly néven az angol Intelligence Service egyik legjobb kémeként ismeretes. A választás azért esett Rosenblumra, mert csak angol kémként volt ismert, tehát a merénylet vagy összeesküvés meghiúsulása esetén sem Trockijt, sem bennünket nem lehetett volna felelőssé tenni, hanem Angliát. Ez így is történt.

A polgárháború arra kényszerített minket, hogy feladjuk az összeeskü-

vési és terrorista módszereket. Az, hogy Trockij lett a Vörös Hadsereg szervezője és vezetője, azt a lehetőséget kínálta nekünk, hogy az igazi ál -

lamhatalom a mi kezünkben legyen. A szovjet haderő, amely szakadatla-nul hátrált a „fehérek" elől, és Szovjet-Oroszország területét a régi moszkvai nagyhercegség egykori területére hagyta zsugorodni, egyszerre csak győzedelmeskedni kezdett, mintha valami csoda történt volna. Miből gondolja, hogy mindez csodával határos módon, vagy egyszerűen csak vé-

letlenül történt így? Amikor Trockij átvette a Vörös Hadsereg parancs -

nokságát, már kezében volt a szükséges erőszakszervezet ahhoz, hogy a hatalmat megragadja. A győzelmek az ő presztízsét és az ő hatalmát erősí-

tették, a „fehéreket" most már le lehetett győzni. Valóban elhiszi azokat a hivatalos állításokat, hogy a szovjet győzelem minden csodája a közepes, rosszul felfegyverzett, fegyelmezetlen Vörös Hadseregnek tulajdonítható?

Kuz: Hát ki másnak lenne az érdeme?

Rak: Kilencven százalékig „Azok" javára írandó. Nem szabad elfelej-tenie, hogy a fehérek a maguk módján „demokratikusak" voltak. Közéjük tartoztak a mensevikek és minden régi liberális párt maradéka. A fehéreken belül — tudva vagy tudatlanul -, Azoknak" mindig igen nagy erők álltak a szolgálatukra. Amikor Trockij átvette a parancsnokságot, azt a fel -

adatot kapták, hogy rendszeresen árulják el a fehéreket, és egyidejűleg azt ígérték nekik, hogy előbb vagy utóbb tagjai lehetnek a szovjet kormán ynak. Ivan Majszkij volt az egyike ezeknek az embereknek, azon kevesek közé tartozott, akiknek beváltották ez irányú ígéretüket, de csak azért, mert Sztálin meggyőződhetett a hűségükről. Amikor a Fehér Hadseregen belüli szabotázs párosult a fehér generálisoknak nyújtott pénzügyi segítség fokozatos csökkenésével, akik ezen túlmenően sajnálatra méltó idióták is voltak, akkor egyik vereséget a másik után szenvedték el.

Végre felvette Wilson a híres 14 pontjába a hatodikat, amely elegen -

dőnek bizonyult ahhoz, hogy a „fehérek" minden Szovjet-Oroszország elleni kísérletének véget vessen. A polgárháború alatt Trockijt szemelték 209

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ki Lenin utódjának. Ehhez nem fér kétség. Az öreg forradalmár már meghalhatott dicsőségben. Megúszta Kaplan golyóját, de nem élte túl azt a burkolt halálba segítést, amelyet ellene alkalmaztak.

Kuz: Trockij rövidítette meg Lenin életét? Ez lenne a szenzáció az ön bírósági tárgyalására? Nem Levin volt, aki Lenint kezelte?

Rak: Trockij? Talán beleavatkozott. De az biztos, hogy tudott róla.

A technikai kivitelezés és a vele járó dolgok? Ki tudja ezt? , Azoknak" any-nyi csatornájuk van, amelyeken elérhetik céljukat.

Kuz: Mi lenne, ha Lenin rafinált meggyilkolása, amely elsőrendű ügy a maga nemében, egy következő per tárgya lenne? Mit gondol, Rakovszkij, mellékesnek tűnik önnek az előidéző? Természetesen, ha ez a beszélgetés köztünk kudarcba fullad... a technikai rész önre, mint orvosra igen jól il -

lik.

Rak: Ezt nem tanácsolnám önnek. Inkább ne nyúljon az ügyhöz. Ez magára Sztálinra is túl veszélyes. A propagandájukkal azt csinálhatnak, amit akarnak, de „Azoknak" is meg van a propagandájuk, és az sokkal hatalmasabb. Sokkal erősebb bizonyíték áll rendelkezésre, mint bármilyen más beismerés, amelyet Levintől, tőlem vagy bárki mástól kicsika rnának.

A Cui prodest? (vagyis: Kinek jó ez? - D. J.) Sztálinban látja Lenin gyilkosát.

Kuz: Mit akar ezzel mondani?

Rak: Azt, hogy a klasszikus csalhatatlan szabály, amellyel fel lehet fedni a gyilkost, így szól: azt kell kideríteni, kinek van hasznára a gyilkosság.

És Lenin esetében Sztálin, az ön főnöke az, akinek ez jól jött. Gondoljon erre, és ne tegye ezeket a közbevetéseket, amelyek zavarnak, és nem engedik, hogy végezzek.

Az nyílt titok, hogy amikor nem Trockij lett Lenin utódja, nem emberi erő volt az, amely ezt megakadályozta. Lenin utolsó betegsége idején a ha -

talom összpontosulása nagyobb volt Trockij kezében, mint amire szüksé-

ge volt Már a kezünkben volt Sztálin halálos ítélete. Az a levél, amelyet Krupszkaja préselt ki férjétől, egy olyan diktátor kezében, mint Trockij, elegendő lett volna mostani főnöke ellen, hogy likvidálja őt. De egy ostoba véletlen - mint látni fogja - minden tervünket megsemmisítette. Trockij ugyanis véletlenül megbetegedett a döntő pillanatban, amikor Lenin meg -

halt, és hónapokon keresztül képtelen volt bármilyen tevékenységet kifej-teni.

Ez az a hátránya annak — az előnyök mellett —, ha minden egy személyre koncentrálódik. Természetes, hogy Trockij, akit a feladat megvaló -

sítására képeztek ki, hirtelenjében nem improvizálhatott. Senki közülünk, sem Zinovjev, sem Kamenyev nem rendelkezett azzal a képzettséggel, 210

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

de a szükséges eszközök sem voltak kéznél. Ezeket Trockij féltékenység-ből, hogy ne legyen helyettesíthető, senkinek sem akarta átengedni.

Amikor tehát Lenin halálakor szembekerültünk Sztálinnal, aki titokban lázas tevékenységet folytatott, látnunk kellett a Központi Bizottságban a vereség bekövetkezését. Kényszerűségből azt a megoldást rögtönöztük, hogy azt, aki felkínálkozott: csatlakozik Sztálin hoz, sztálinistábbnak kellett nyilvánítanunk mint magát Sztálint, vagyis eltúlozni és szabotálni. A többit ismeri: a Sztálin elleni földalatti harcunkat és ismétlődő csődünket Sztá -

linnal szemben, aki a rendőrművészet példátlan zsenijének bizonyult.

Sztálin rendőrművészeti „zsenialitása" elsősorban abban állott, hogy a politikai rendőrségre időben rátette a kezét, és így lényegében egy közpén -

zen fenntartott magánhadsereggel rendelkezett riválisaival szemben a ha -

talom megszerzéséért vívott küzdelemben . Ehhez járult cinikus gátlástalansága, amellyel kiérdemelte egyes életrajzíróitól a „kaukázusi gengszter"

minősítést — D. J.)

Még ennél is több, hogy Sztálin, aki talán nemzeti aktivizmusból oroszságát hangsúlyozza (grúz létére — D. J.), egy olyan kört hívott életre maga körül amelyet nekünk ki kellene irtani, mert a nemzetikommuniz -

mus ellentétben áll az internacionalista kommunizmussal, amelyet mi kép -

viselünk. Sztálin az Internacionálét a Szovjetunió szolgálatába állítja, s mi -

vel a Szovjetunió őt szolgálja, így lényegében a saját maga szolgálatába.

Ha történelmi párhuzamot akarunk találni, akkor a bonapartizmusra kell utalnunk, és ha egy hasonló személyiséget akarunk keresni, mint Sztá-

lin, akkor nem találunk hozzá hasonlót a történelemben. De azt hiszem, talán mégis van egy párhuzam. Ha két alakot vetünk egybe, Fouche-t és Napóleont. Az utóbbinál hagyjuk el életének második felét, a mellékeset, az egyenruhát, a katonai hierarchiát, a koronát, mindazokat a dolgokat, amelyek, úgy tűnik, nem hozzák Sztálint kísértésbe, s amelyek együttesen sem eredményezik Sztálint. Ehelyett vegyük a legfontosabbat: annak a for -

radalomnak a megfojtását, amelyet Sztálin nem szolgál, hanem amelyből kiszolgálja magát, amellyel államát a legrégibb orosz imperializmussal teszi egyenlővé, mint Napóleon esetében a gall imperializmus, továbbá egy olyan arisztokrácia megteremtését, amely nem katonai, mert Sztálin még nem aratott győzelmet, hanem csupán bürokratikus-rendőri szintű...

Kuz: Elég, Rakovszkij! Nem azért van itt, hogy trockista propagandát folytasson. Rátér-e végre a lényegre?

Rak: Természetesen rá fogok térni, de csak akkor, ha már elértem, hogy fogalmat alkot „Azokról", akikkel önöknek gyakorlatilag és konkré-

tan számolniuk kell. Előbb nem. Nekem fontosabb az, hogy ne mondjak csődöt önnél, mint az, hogy önt hogyan fogják megérteni.

Kuz: Akkor kérem, lehetőleg röviden.

211

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Rak: Csődünk, amely évről évre nyilvánvalóbbá válik, magában foglal -

ja azt a tényt is, hogy mindaz, amit a háború utáni időben „Azok" a forra -

dalom újraélesztéséért tettek, céltalan maradt. A versailles-i szerződés, amely a politikusok és közgazdászok számára megmagyarázhatatlan, mert valódi célját senki sem gyanította, a legdöntőbb előfeltétel volt a forrada -

lom számára.

Kuz: Ez az elmélet egészen érdekes. Hogyan akarja ezt megmagyarázni?

Rak: Egyetlen nép érdeke sem követelte meg a versailles-i jóvátételeket és gazdasági korlátozásokat. A versailles-i szerződés abszolút kalkulá-

ciója annyira kézenfekvő volt, hogy még a győztes hatalmak legt ekintélyesebb közgazdászai is nyomban megtámadták. Egyedül Franciaország ak -

kora összeget követelt kártérítésként, amely nagyobb volt, mint egész nemzeti vagyona, mintha Franciaország egész területét a Szaharává változ -

tatták volna a háború folyamán.

De még ennél is rosszabb volt ez az őrült „egyezmény", mert ennek alapján sokkal nagyobb fizetésre kötelezték Németországot, mint amire képes volt. Így egészében kiárusították, és egész nemzeti jövedelmét elrabolták. A következmény: a német belső piac beszűkülése, éhezés, a győztes országokban viszont sztrájkok a német áruk bevitele miatt. Ha viszont Németország nem fizetne, akkor ott munkanélküliség, a győzteseknél pedig zavarok lennének a gazdasági életben. Ez volt az első következménye Versailles-nak. Nem volt tehát forradalmi a versailles-i szerződés?

Sőt még ennél is tovább mentek. Megkísérelték kierőszakolni a teljesítmény egyöntetű szabályozását. Olyan képtelen rendszert akartak bevezetni, amely minden nemzeti gazdaság számára kielégítően és megfelelően termel. Úgy képzelték, hogy elhanyagolhatóak az éghajlati viszonyok, a nemzeti nyersanyagkészlet, sőt még az igazgatók és munkások műszaki képzettsége is. A természet adta egyenlőtlenség, a talaj, a klíma, a nyersanyagok különbözősége, az egyes nemzeti gazdaságokon belül eddig min -

dig azzal egyenlítődött ki, hogy a szegényebb országoknak többet kellett dolgozniuk, mint a jobb adottságúaknak. A talaj szegénysége következté-

ben rá voltak kényszerítve arra, hogy ezt a szűkösséget teljesítőképességük erőteljesebb kihasználásával egyenlítsék ki az ipar területén és más területeken még inkább.

Nem akarom tovább részletezni, de a Népszövetség által a munkára kivetett szabályozás, amely a napi munkateljesítmény absztrakt elvét vette figyelembe, a valóságban a gazdasági egyenlőtlenség kikényszerítését jelentette. Figyelmen kívül hagyta a munka célját, a kielégítő termelést.

Azonnali hatásként súlyos zavarok jelentkeztek a termelésben, amely megmutatkozott az ugrásszerűen megnövekedett nyersanyagzavarban, 212

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

amelyért arannyal kellett fizetni, már ameddig Európa rendelkezett aranv-nyal. Másik eredménye az lett, hogy az Egyesült Államok úszott a bankje -

gyekben, mert óriási termelését aranyért és aranyfedezetű bankjegyekért értékesítette. A termelésnek ezt a példátlan méretű anarchiáját, amilyet még nem látott a világ, a pénzügyi közösség, azaz , Azok" aknázták ki az -

zal az ürüggyel, hogy egy még nagyobb anarchiával kúrálják ki az előállott anarchiát: mégpedig a hivatalos pénz inflációjával, és a saját pénzük, a köl-csönpénz, az általuk előállított hitelpénz százszor nagyobb inflációjával.

Emlékszik az egymást követő pénzleértékelésekre egy sor országban? A német pénz leértékelésére, az amerikai krízisre és vesébe vágó hatására?

Az eredmény a rekord munkanélküliség volt Több mint harmincmillió munkanélküli egyedül Európában és az Egyesült Államokban! Nos, elhiszi már, hogy a versailles-i szerződés és a Népszövetség feltételei a forradalmat szolgálták? (A „forradalom" kifejezés itt is a nemzetközi p énzkartellnek — a pénz magánmonopóliumán alapuló — totális uralmához, a Globális Unióhoz vezető szervezett erőfeszítésekre utal — D. J.) Kuz: Lehet, hogy mindez nem volt szándékos. Ön nem tudja nekem bebizonyítani, hogy a logikus továbbfejlődéstől, a for radalomtól és a kommunizmustól miért hátráltak meg, és ezen túlmenően miért alkottak közös frontot a fasizmussal, amely győzedelmeskedett Olaszországban és Euró-

pában? Nos, erre mit válaszol?

Rak: Ha „Azok" létét és célját figyelmen kívül hagyjuk, akkor önnek teljesen igaza van. De „Azok" kilétét és célkitűzését nem szabad mellőzni.

Éppoly kevéssé, mint azt a tényt, hogy Joszif Sztálin kezében van a hata -

lom a Szovjetunióban.

Kuz: Nem látok összefüggést ezen dolgok között

Rak: Mert nem akar! Utalás és támpont azonban van elegendő. Még egyszer megismétlem: Sztálin a szemünkben bonapartista és nem kommunista.

Kuz: De a fasizmus lényegét tekintve antikommunistább, jóllehet egyaránt ellenfele mind a sztálinista, mind a trockista kommunizmusnak! És ha, Azok" hatalma olyan nagy, miért nem akadályozzák meg?

Rak: Mert ők azok, akik hagyják, hogy Hitler győzedelmeskedjen.

Kuz: Most túlszárnyalta az abszurditás minden rekordját.

Rak: Az abszurd és a csodálatos formai képtelenségbe olvad össze.

Figyeljen rám: már elismertem a trockizmus csődjét Végül „Azok" is felismerték, hogy Sztálint államcsínnyel nem lehet megbuktatni. Törté -

nelmi tapasztalataik egy másik megoldást diktáltak nekik: mégpedig azt, hogy Sztálinnal ugyanazt tegyék, mint amit egykoron a cárral tettek. A nehézség azonban abban állt, amely számukra leküzdhetetlennek tűnt, hogy egész Európában nem akadt ország, amely alkalmas lett volna egy invázió -

213

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ra. Egyiknek sincs olyan megfelelő földrajzi helyzete vagy elegendő hadserege, amely alkalmas lenne arra, hogy bevonuljon a Szovjetunióba. Mivel nem akadt ellenfél, hát kreálni kellett egyet. Népességénél és stratégiai helyzeténél fogva csak Németország volt abban a helyzetben, hogy beha -

toljon Oroszországba, és előidézze Sztálin vereségét. A Weimari Köztársaság azonban nem úgy volt felépítve, hogy megtámadhasson másokat, hanem éppen ellenkezőleg, hogy mások támadhassák meg őt.

És a német éhezés egén elkezdett ragyogni Hitler csillaga. Egy éleslátá -

sú szem függesztette rá tekintetét. A világot csodálattal töltötte el üstökösszerű megjelenése. Nem akarom azt mondani, hogy mindez a mi művünk lett volna. A versailles-i forradalmi-kommunista gazdaság egyre nagyobb tömegeket vezetett hozzá. Az a feltétel, amelyet Versailles teremtett Né -

metország számára, vagyis az elproletarizálódás, az éhség és a munkanél -

küliség, és az ezekből adódó következményeknek, a kommunista forradalom győzelmét kellett volna előidézniük. Ehelyett Hitler győzelmét idézték elő. A forradalom győzelmét a Sztálin vezette Szovjetunió és az Internacionálé meghiúsította, továbbá az, hogy nem akarták Németországot egy új Bonaparténak átengedni, így a Dawes-és Young-terv enyhített valamennyit Németország szorongató körülményein abban a reményben, hogy az ellenzék (azaz Trockij és elvbarátai - D. J.) győzedelmeskedhet Oroszországban.

Amikor ez nem következett be, akkor számolni kellett az „Azok" által megteremtett feltételek következményeivel: Németországban a gazdasági meghatározottságok forradalomra kényszerítették a proletariátust. Mivel Sztálin hibájából a szocialista-internacionalista forradalom nem bontakoz-hatott ki, ezért a német proletariátus a nemzetiszocialista forradalomba sodródott. Ez dialektikus tény. De minden előfeltétel és alap ellenére még további feltételek voltak szükségesek a nemzeti forradalom győzelméhez.

Szükséges volt, hogy a trockisták és a szocialisták utasításának megfelelően szakadás jöjjön létre az éber és ép osztályöntudattal rendelkező tömegek -

ben. Mi már ekkor beavatkoztunk.

De még többre volt szükség. Az 1929-es évben, amikor a nemzetiszocialista párt válságba került, mert elfogytak a pénzügyi eszközei —„Azok"

követet küldtek hozzájuk, még a nevét is ismerem, egy Warburg nevezetű egyén volt (A New York Times 1933. november 21-i számában be-számolt arról, hogy Sidney Warburg szerzőségével 1933-ban megjelent Amsterdamban a Van Holkema & Warendorf kiadónál egy könyv Drie Gesprekken Met Hitler — Tárgyalások Hitlerrel címmel. A könyv utólag igaznak bizonyult tényekre, és csak bennfentes számára rendelkezésre álló ismeretekre támaszkodva, aprólékos részletességgel számol be arról, hogy a Wall Street olyan reprezentánsai, mint a Rockefellerek és a Warburgok 214

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

mekkora összegeket, mikor, milyen módon és milyen feltételekkel juttat -

tak el Hitlerhez és a náci párthoz azért, hogy hatalomra juttassák. A könyvet ismeretlenek néhány nap alatt felvásárolták, és mindössze három hol -

land nyelvű példány maradt fenn belőle. Ezekről készült az angol és né-

met fordítás. A New York Times arról is tájékoztat, h ogy a Warburg család közölte: Sidney Warburg nem azonos Felix Warburg Wall Street-i bankár fiával. 1953-ban egy másik Warburg, James Paul Warburg, a Federal Reserve létrehozásában döntő szerepet játszó Paul Warburg fia is kiadott egy hivatalos nyilatkozatot, hogy az említett könyvnek nem ő a szerzője. Kellően bizonyított tény viszont, hogy az I. G. Farben világcég Hitler egyik fő pénzügyi támogatója volt. E cég amerikai részlegének Paul Warburg, a németországi részlegének pedig testvére, Max Warburg volt az egyik igazgatója - D. J.) A Hitlerrel való közveden tárgyalásokon megegyeztek a nemzetiszocialista párt finanszírozásában, és Hitler egy-két év alatt dollárok millióit kapta, amit a Wall Street küldött, és márkák millióit, amelyeket Schachton (Hjalmar Schachtról van szó, aki 1923-tól 1930 márciusáig a Reichsbank elnöke volt a weimari korszakban, majd Hitler uralomra jutását követően ismét a Reichsbank elnöke lett 1939-ig, közben egy ideig gazdasági csúcsminiszter is volt. Schacht a Wall Street megbízottja volt Hitler mellett. Egyike azon keveseknek, akik nyíltan megmondták magukról, hogy szabadkőművesek A nürnbergi perben csak tanúként hallgatták ki, köztiszteletben álló személyiségként halt meg 1970 -ben. A müncheni Ostffriedhof temetőben helyezték örök nyugalomra - D. J.) keresztül juttattak el hozzá. Ezekből a dollárokból és márkákból tartották fenn az SA-t és az SS-t, és finanszírozták a következő választásokat, amelyek Hitlert hatalomra segítették.

Kuz: Akik az ön által ábrázolt tökéletes kom munizmus megvalósításá-

ra törekednek, pont azt a Hitlert fegyverzik fel aki arra esküszik, hogy ki -

irtja az első kommunista népet? Ha ez hihető, akkor ez már igazán a pénzügyi körök zagyva „logikája"!

Rak: Megint elfelejti Sztálin bonapartizmusát. Emlékezzen csak! Na-póleonhoz, a francia forradalom megfojtójához képest maga XVIII. La-

]os, Wellington, Metternich, sőt az egyeduralkodó cár is objektíven tekintve forradalmi volt Ez a legjobb sztálinista tanítás. Ön kívülről fogja tudni Sztálin téziseit, hogyan kell fellépni azon imperialista hatalmakkal szem -

ben, amelyek gyarmataik megtartására törekednek. Ezek szerint objektí -

ven tekintve az afgán emír és Faruk egyiptomi király kommunisták, mert őfelsége a brit uralkodó ellen harcolnak. Akkor Hitlert, aki az autokratikus orosz cár, azaz I. Koba ellen vív harcot, miért ne lehetne objektíven kommunistának tekinteni? (Koba Sztálinnak a bolsevik mozgalomban használt egyik - talán legkedveltebb - álneve volt a Sztálin álnév után, 215

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

amely aztán felvett neve lett. Eredeti neve Joszif Visszarionovics Dzsugasvili volt - D. J.)

És végül anélkül, hogy elkalandoznánk, itt van önöknek Hitler növekvő katonai hatalmával aki gyarapítja a Harmadik Birodalmat, meg még amit hozzá fog toldani, míg a szükséges hatalmat el nem éri, hogy Sztálint megtámadhassa és megdönthesse. Nem látja, hogy mennyire kezesek most a versailles-i farkasok, hogy tiltakozásukat csak halk morgásra korlá-

tozzák? Talán ez is csak véletlen?

Hitler be fog törni a Szovjetunióba, és ahogy 1917-ben a cár veresége ahhoz segített minket, hogy kivágjuk a cárt, hasonlóan fog Sztálin veresége is arra szolgálni, hogy őt is kidobjuk és kicseréljük. És újra üt a világforradalom órája. Mert a demokratikus nemzetek, amelyeket elaltattak, általá -

nos változást fognak észlelni, mint egykor, a polgárháború idején, mihelyt Trockij újra megragadja a hatalmat. Akkor majd Nyugatról meg fogják támadni Hitlert, akinek a generálisai fel fognak lázadni, és likvidálni fog -

ják. .. Objektíven tekintve mindezt, kommunistaként cselekedett tehát ekkor Hitler, vagy sem?

Kuz: Sem mesékben, sem csodákban nem hiszek!

Rak: Ha nem akarja elhinni, hogy „Azok" meg tudják valósítani azt, amit már eddig is megvalósítottak, készüljön fel arra, hogy esetleg egy éven belül megérheti a bevonulást a Szovjetunióba és Sztálin végét. Mindegy, hogy ezt csodának vagy véletlennek tartja, készüljön fel rá, hogy meg fogja érni, és el fogja szenvedni. Tényleg képtelen arra, hogy elhiggye azt, amit önnek mondtam, még akkor is, ha az csak hipotézis?

Kuz: Jó. Beszéljünk feltételesen, mit javasol?

Rak: Előzőleg utalt kettőnk egyetértésére. Bennünket nem érdekel a Szovjetunió elleni támadás, mert Sztálin bukása annak a kommunizmus -

nak az összeomlását jelentené, amely, még ha formális is, mégiscsak min -

ket illet, mert meg vagyunk győződve, hogy egyszer még sikerülni fog ne-künk, hogy megdöntsük a nemzetibolsevista rendszert, és igazi (internacionalista-globalista — D. J.) kommunizmussá változtassuk. Azt hiszem, pontosan adott a jelen pillanat szintézise.

Kuz: Kiváló! És mi a megoldás?

Rak: Mindenekelőtt gondoskodnunk kell arról, hogy Hitler részéről megszűnjön egy támadás potenciális veszélye.

Kuz: Ha ,Azok" voltak, ahogy ön állítja, akik Hitlert „vezérré" tették, akkor kell annyi hatalmuknak lenni Hitler fölött, hogy az engedelmesked-jen nekik.

Rak: Mivel a sietség miatt nem jól fejeztem ki magam, ön nem értett meg jól. Ha igaz is, hogy „Azok" finanszírozták őt, sem létüket, sem céljukat nem fedték fel. Warburg álnevet használva ment Hitlerhez, s úgy tű-

216

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nik, Hitler még a származását sem ismerte fel. Ezenkívül Warburg hazu -

dott azt illetően, hogy kiket képviselt. Warburg azt mondta, hogy egy Wall Street-i pénzügyi csoport küldte, akik érdekeltek abban, hogy a németországi nemzetiszocialista mozgalmat, mint Franciaország elleni fenyegetést, finanszírozzák, mivel a francia kormány olyan pénzügyi politikát követ, amely az USA-ban gazdasági válságot idéz elő.

Kuz: És Hitler ezt elhitte?

Rak: Azt nem tudjuk. Ez még attól sem függ, hogy elhitte-e az okokat.

Célunk az volt, hogy diadalmaskodjon anélkül, hogy bármilyen feltételt szabtak volna neki. A valódi cél, a célunk az volt, hogy háborút provokál -

junk — és Hitler a háború, érti már?

Kuz: Értem. Ezek után nem látok más módszert Hitler visszatartás ára, mint a Szovjetunió és a demokratikus népek szövetségét, amely megfé-

lemlíthetné Hitlert. Úgy gondolom, Hitler nem elég erős, hogy egyidejűleg forduljon a világ összes állama ellen, ellenben elég erős ahhoz, hogy egyiket a másik után...

Rak: Nem tűnik ez önnek túlságosan egyszerűnek, mondhatnám csaknem ellenforradalmi megoldásnak?

Kuz: Ahhoz, hogy egy Szovjetunió elleni háború elkerülhető legyen?

Rak: A közepén vágja ketté ezt a mondatot:, A háborút elkerülni", ez nem teljesen ellenforradalmi? Minden igaz kommunistának — bálványát, Lenint, és a többi nagy forradalmi vezért utánozva — mindig háborút kell akarnia. Semmi sem sietteti úgy a forradalom győzelmét, mint a háború.

Ez olyan marxista—leninista dogma, amely mellett önnek ki kell állnia.

Vagyis ez a sztálinista nemzetikommunizmus, ez a bonapartizmus képes arra, hogy a legtisztább kommunista értelmét is elhomályosítsa, és így a Sztálin kezére jutott, visszájára fordított forradalmat már egyáltalán nem ismeri fel. Tehát nem ismeri fel azt, hogy Sztálin a forradalmat a nemzet alá rendeli ahelyett, hogy a nemzetet rendelné alá a forradalomnak!

Kuz: A Sztálin elleni gyűlölet önt elvakítja, és ellentmondásokba kerge -

ti. Nem egyeztünk meg abban, hogy egy Szovjetunió elleni támadás nem-kívánatos?

Rak: És a háborúnak miért kell szükségképpen a Szovjetunió ellen irányulnia?

Kuz: Miért? Melyik más népet támadhatná meg egyébként Hitler?

Egészen világos, hogy támadását a Szovjetunió ellen fogja irányítani, ahogyan ezt beszédei is jelezték Milyen további bizonyítékot akar még?

Rak: És ha ön, meg a Kremlben ülő emberek ezt olyan határozottan és vita nélkül hiszik, akkor miért provokálták ki a polgárháborút Spanyol -

országban? Ne mondja nekem, hogy ez csupán forradalmi okokból történt. Sztálin egyáltalában nem képes semmilyen marxista elméletet megva-217

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

lósítani. Ha lett volna forradalmi ok, akkor nem volt helyes oly sok kitűnő

nemzetközi forradalmi erőt elprédálni. A legelemibb stratégiai képzettség sem tanácsolhatta ezeknek az erőknek az elfecsérlését egy olyan népre, amelyik meglehetősen távol él a Szovjetuniótól. Hogyan segíthetett volna Sztálin konfliktus esetén egy spanyol szovjetköztársaságot, és hogyan tá-

mogathatta volna katonailag? Komolyra fordítva: egy másik szempontból volt helyes Spanyolországban a forradalom és a háború. Ott egy fontos stratégiai pont van: keresztút, amely a kapitalista hatalmak befolyási vona -

lát metszi. Ezzel háborút lehetett volna közöttük provokálni! Elismerem: ez elméletileg helyes volt, de a gyakorlatban már nem. Máris láthatja, hogy nem tör ki a háború a demokratikus és a fasiszta kapitalizmus között. Én azt mondom önnek: ha Sztálin képesnek tartja magát arra, hogy magától indítóokot eszeljen ki, amely alkalmas lenne arra, hogy háborút provokál -

jon ki a kapitalista nemzetek között, akkor miért ne lehetne azt feltételezni, hogy ezt mások is elérhetik?

Kuz: Ha megvannak a feltételek, akkor a feltételezés is megengedhető.

Rak: Tehát van egy további pont, amelyben megegyezünk. Először, hogy nem kell háború a Szovjetunió ellen, másodszor, hogy azt a burzsoá nemzetek között kell előidézni.

Kuz: Egyetértek. Ezt egyéni véleményként mondja, vagy „Azok" vé-

leményeként?

Rak: Saját véleményemként. Sem megbízásom, sem összeköttetésem nincs , Azokkal", de biztosíthatom, hogy ők ebben a két pontban egyetértenek a Kremllel.

Kuz: Fontos előre leszögezni, hogy ez a fő dolog. Ennek ellenére szeretném tudni, hogy mire hivatkozik, amikor azt állítja, hogy biztosan tudja:

„Azok" egyetértenek.

Rak: Ha elég időm lett volna, hogy az egész ter vüket bemutassam, már tudná az okokat, miért értenek egyet. Ma csak hármat akarok közülük megnevezni.

Kuz: Melyek ezek?

Rak: Az egyik, amint már említettem, hogy Hitler, ez a műveleden, egyszerű ember természetes intuícióiból, sőt Schacht bizonyos fokú ellenzése dacára egy igen veszélyes gazdasági rendszert hozott létre. A gazdasá-

gi elméletek analfabétájaként — csupán a szükségszerűségnek engedelmes-kedve — ugyanúgy, ahogy mi a Szovjetunióban csináltuk, kikapcsolta mind a nemzetközi, mind a privát pénzvilágot. Ez azt jelenti, hogy újra kiváltsá -

ga van arra, hogy pénzt teremtsen. Kisajátította nemcsak a kézzelfogható pénz, hanem a financiális pénz kibocsátását is. Magához ragadta a hamis -

pénz-gyártás sértetlen gépezetét, és azt most már csak az állam s zámára működteti. Megelőzött bennünket, mert mi ezt másképp csináltuk. A ma -

218

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

gánpénzrendszert egy nagy apparátussal, az un. államkapitalizmussal helyettesítettük. Ez a forradalom előtti demagógiánk számára tett igen drága engedmény volt.

Sőt a sors Hitlernek kedvezett, mivel szinte semmiféle pénzzel nem rendelkezett, így nem eshetett abba a kísértésbe, hogy pénzt tegyen pénze fedezetévé. Pénze számára egyeden biztosítékként csak a németek technikai tehetségét és hatalmas munkaerejét használhatta. A technika és a munka lett az aranyfedezet, ami annyira lényegbevágóan ellenforradalmi, hogy mint ezt ön is tudja, mintegy varázsütésre megszüntette több mint hatmil -

lió munkás és technikus munkanélküliségét. (Ismét utalunk rá, hogy Rakovszkij szóhasználatában forradalmi az, ami elősegíti a magánpénzrendszert birtokló nemzetközi pénzkartell világuralmát, és ellenforradalmi mindaz, ami ezt akadályozza — D. J.)

Kuz: A gyorsított fegyverkezéssel.

Rak: Ó, ennek semmi nyoma! Ha Hitlernek megadatna — ellentétben azokkal a burzsoá gazdaságokkal, amelyek körülveszik —, igencsak képes lenne arra, hogy rendszerét háborús veszély nélkül békés termelésre is alkalmazza. El tudja képzelni, mit jelentene, ha egy sor népet megfertőzne ez a rendszer, akik így gazdaságilag önálló kört képeznének? Olyasmit, mint az angol Commonwealth? Képzelje el, ha ez a maga ellenforradalmi módján működne! A veszély egyelőre még nem fenyegető, mert Hitler rendszerét nem egy tőle eredő elméletre építette. Nem fogalmazta meg tudományosan, hanem csupán empirikusan valósította meg. Azaz rendszere nem ment keresztül egy racionális-deduktív folyamaton. Nincs róla tudományos tétel, elméletet sem dolgoztak ki róla. (Rakovszkij itt téved, mert a produktív célokra történő kamatmentes állami pénzki bocsátást, és a kereskedelmi váltók széles körben való pénzhelyettesítő használatát dr.

Wilhelm Lautenbach, a weimari köztársaság egyik vezető közgazdásza elméletileg is megalapozta. A nemzetközi pénzkartell ennek a tervnek a megvalósítását 1931-ben azért akadályozta meg, mert nem akarta a gyenge weimari rendszer konszolidálódását. Amikor Hitler került hatalomra, ak -

kor már hozzájárult az alkalmazásához, hogy a harmadik birodalom gaz -

daságilag képes legyen a neki szánt szerep betöltésére. A kamatmentes pénzrendszer elméleti kidolgozását pedig elvégezte Silvio Gesell német-argentin közgazdász és üzletember, akinek 1918-ban Németországban publikált A természetes gazdaság rend c. főműve 2004-ben magyarul is megjelent — D. J.) De a veszély lappangó. Indukció útján minden pillanatban adódhat szabály. Ez igen komoly veszély, komolyabb, mint a nemzeti -

szocializmus minden cirkusza és minden szörnyűsége. Propagandánk nem is támadja, mert a vitatkozó párbeszédből kinőhet az ellenforradalmi köz -

219

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

gazdaságtan megfogalmazása és rendszerezése. Csak egy lehetőség van a veszély kikerülésére: a háború!

Kuz: És mi a második indítóok?

Rak: Az orosz forradalom sztálini ellenforradalma, amely nem történ -

hetett volna meg az orosz nacionalizmus nélkül. Egy ilyen nacionalizm us nélkül a bonapartizmus lehetetlen lett volna. És ha ez megtörténhetett Oroszországban, ahol a nacionalizmus csak embrionálisán létezett, és a cár személyesítette meg, akkor mekkora akadályt talál a marxizmus egy tel -

jesen kifejlett nyugat-európai nacionalizmusban?

Marx a forradalmi győzelem helyét illetően tévedett. A marxizmus nem az iparosodott nemzeteknél győzött, hanem Oroszországban, amely szinte alig rendelkezett proletariátussal Itt aratott győzelmünk annak a ja -

vára írandó, hogy Oroszországnak nem volt igazi nacionalizmusa, míg a többi nemzetnél fejlődésének legmagasabb fokán állott. Láthatja, miként emelkedik önöknél a nacionalizmus fasizmussá, és válik ragályossá. Meg fogja érteni, hogy ez most Sztálin javát szolgálja, és éppen ezért megér számunkra egy háborút ennek a nacionalizmusnak az elfojtása.

Kuz: Összefoglalva tehát ön egy gazdasági és egy politikai okot nevezett meg. És melyik a harmadik?

Rak: Ezt könnyű kitalálni. Még egy vallási okunk is van. A maradék kereszténység leverése nélkül lehetetlen győzelemre vinni a kommunizmust. (Megvalósítani a nemzetközi pénzügyi közösség világuralmát bizto -

sító világállamot - D. J.) A történelem sokatmondó: a forradalomnak ti-zenhat évszázadába került, amíg az első részeredményt el tudta érni, am ikor is elő tudta idézni a kereszténység első szakadását: a protestantiz-must Valójában a kereszténység az egyeden ellenségünk, mert a kereszténység következménye a polgári népeknél kialakult politikai és gazdasági berendezkedés. A kereszténység, amely meghatározza az egyént, képes ar-ra, hogy a semleges, világias vagy ateista állam forradalmi kisugárzását kö -

zömbösítse, ahogyan ezt most tapasztaljuk Oroszországban. Sőt előidézi azt a szellemi nihilizmust, amit még húsz év marxizmusa sem tud megha -

ladni.

El kell ismernünk, hogy a vallási szférában Sztálin nem volt bonapar -

tista. Mi sem tettünk volna többet vagy mást, mint ő. Ha Sztálin ugyanúgy, mint Napóleon, megpróbálta volna felhasználni a vallást, akkor ezerszere -

sen meg tudta volna sokszorozni nemzetiszocializmusát és ellenforradalmi hatását.

Kuz: Az a személyes véleményem, hogy ön három alapvető pontot dolgozott ki, amelyből ki lehet venni egy terv körvonalait. E pillanatban ennyit elismerek önnek. De kikötöm elvi fenntartásomat és kételyeimet a részleteket illetően, azaz teljes hitetlenségemet mindarra vonatkozóan, 220

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

amit az emberek, szervezetek és tények vonatkozásában kifejtett. De is-mertesse már a terv fővonalát!

Rak: Igen. Eljött a pillanat Csak egy kikötés: saját felelősségemre beszélek. Magamra vállalom a felelősséget az előbb ismertetett három pont felfedéséért, amelyek „Azok" gondolatait képviselik. Ugyanakkor elismerem, hogy „Azok" a három cél eléréséért egy részleteiben teljesen más tervet is hatásosabbnak tarthatnak annál, mint amit én ajánlok. Kérem, ezt vegye figyelembe!

Kuz: Megteszem, csak beszéljen!

Rak: Foglaljuk össze röviden! Mivel a német katonai hatalomnak nem ugyanaz a célja, mint amiért létrehozták, hogy tudniillik nekünk, az ellen -

zéknek megszerezze a hatalmat a Szovjetunióban, ezért el kell érnünk a frontok átállítását, vagyis Hitler támadását Keletről Nyugatra kell fordítani.

Kuz: Kiváló! Gondolkodott a gyakorlati megvalósítás tervén?

Rak: Elég időm volt rá a Ljubjankában. Nézze, olyasmit kell találni, amelyben Sztálin és Hitler is megegyezhet

Kuz: Igen, de el kell ismernie, hogy ez már maga is probléma.

Rak: De nem olyan megoldhatatlan, mint gondolja. Valójában csak akkor megoldhatatlan, ha szubjektíve zár magába egy dialektikus ellentétet.

Hitler és Sztálin azonban egyetérthetnek, mert minden különbözőségük ellenére azonosak gyökereikben. Meglehet, Hitler betegesen az indulatok embere, és Sztálin normális, mégis mindkettő egoista, egyik sem idealista, vagyis mindkettő bonapartista, más szóval klasszikus imperialista. Mivel ez így van, könnyen összhangba lehet őket hozni. Miért is ne, ha ez még egy cárnő és egy porosz király között is lehetséges volt Kuz: Rakovszkij, maga javíthatatlan...

Rak: Nem találja ki? Ha Lengyelország elérte, hogy II. Katalin és II.

Frigyes egyetértésre jusson, akkor miért ne szolgáltatná megint Lengyelország az okot a megértésre Hitler és Sztálin között? A történelmi vonal a cároktól a bolsevistákhoz és az egyeduralkodóktól a nemzetiszocialistákig éppúgy, mint minden személyes jellemvonás Hitlernél és Sztálinnál, Lengyelország vonatkozásában találkozhat. A mi vonalunk hasonlít "Azoké-

hoz". Egyébként a lengyel keresztény nép, és további súlyosbító körülmény, hogy katolikus.

Kuz: Feltéve, ha megegyeznek ebben a harmadikban...

Rak: Ha fennáll az akarat azonossága, akkor lehetséges egy szerződés.

Kuz: Hitler és Sztálin között? Őrültség! Lehetetlen!

Rak: Semmi őrültség nincs a politikában, még kevésbé lehetetlen.

Kuz: Tehát tegyük fel, Hitler és Sztálin megtámadja Lengyelországot...

221

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Rak: Képesnek tartja Angliát és Franciaországot a maguk gyengébb hadseregével és légierejével arra, hogy Hitlert és Sztálint megtámadják, ha ezek összetartanak?

Kuz: Valóban. Nehéznek látszana ez, ha nem lenne Amerika.

Rak: Hagyja ki egy pillanatra az Egyesült Államokat a játékból. Elismeri tehát azt, hogy Hitler és Sztálin támadása Lengyelország ellen nem válthat ki európai háborút?

Kuz: Logikus, nem látszik nagyon valószínűnek.

Rak: Ebben az esetben egy Lengyelország elleni támadás csaknem értelmeden lenne. Nem vezetne a polgári államok kölcsönös megsemmisíté-

séhez. Hitler fenyegetése a Szovjetunió ellen Lengyelország felosztása után is fennállna, mert a Szovjetuniónak nincs szüksége se területre, se nyers-anyagra, hogy erősebb legyen, annál nagyobb szüksége van minderre Né-

metországnak.

Kuz: Ezt helyesen látja. De nem látszik más megoldás.

Rak: De van egy megoldás.

Kuz: Éspedig?

Rak: Hogy a demokráciák egyrészt megtámadják az agresszort, másrészt mégse támadják meg.

Kuz: Most aztán elkalandozik a tárgytól. Megtámadni, és mégsem megtámadni, teljesen lehetetlenség egyidejűleg.

Rak: Gondolja? Nyugodjon meg! Nem értettünk egyet abban, hogy csak akkor támadnak (mármint a náci Németország és a sztálinista Szovjetunió — D. J.), ha mindketten részt vesznek benne? Mi lenne elképzelhetetlen abban, ha a demokráciák csak az egyik agresszort támadják majd meg?

Kuz: Mit akar ezzel mondani?

Rak: Egyszerűen azt, hogy a demokráciák (Anglia és Franciaország -

D. J.) csak az egyik támadónak üzennek hadat, pontosan szólva Hitlernek!

Kuz: Ez csak olcsó hipotézis.

Rak: Igen, hipotézis, de semmiképpen sem olcsó. Gondolja meg, minden népnek, amelynek ellenséges államok koalíciója ellen kell harcol -

nia, az a legfontosabb stratégiája, hogy a koalíciós feleket szétválasztva egyiket a másik után verje le. Ez közismert és ésszerű szabály, amelyet bi -

zonyítani sem kell. Tehát egyetért velem, hogy nem volna rossz egy ilyen helyzetet teremteni. Ha Sztálin nem érzi magát megtámadva, amikor a demokráciák megtámadják Hitlert, és nem ugrik Hitler mellé, felvetődik a kérdés: nem ez lenne a helyes út? Azonkívül a földrajz, és mindenekelőtt a stratégia is ezt tanácsolja.

Franciaország és Anglia nem lesz olyan bolond, hogy egyidejűleg har-coljon két olyan hatalom ellen, amelyik közül az egyik kész arra, hogy sem-222

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

leges maradjon, és a másik egyébként is kemény dió a számukra. És hogyan tudnának egy Szovjetunió elleni támadást megvalósítani? Nincs kö-

zös határuk vele, hacsak nem a Himaláján keresztül támadják meg. Biztos, hogy a front a légtérre korlátozódna, de mivel és honnan támadnák meg Oroszországot? A levegőben teljesen alulmaradnak Hitlerrel szemben.

Amikről most beszélek, az nem titok, hiszen közismert tények. Ahogy lát -

ja, minden leegyszerűsödik.

Kuz: Igen, ha a konfliktust a négy nagyhatalomra korlátozzuk, akkor következtetései logikusak. De nem négy van, hanem sok, és a semlegessé-

get

egy

ilyen

méretű

háborúban

nem

könnyű

megőrizni.

Rak: Ez biztos, de a további nemzetek esetleges beavatkozása nem változtat az erők kölcsönös viszonyán. Ha levonja a következtetést, látni fogja, hogy az egyensúly megmarad még akkor is, ha az összes európai nemzet beavatkozna. Ezenkívül egyeden más nemzet — amelyik Anglia és Franciaország oldalán belépne a háborúba - se vehetné át a vezetést ezek-től. Ezzel pedig érvényesek maradnak az okok, amelyek ezeket az orszá-

gokat megakadályozzák abban, hogy támadást intézzenek a Szovjetunió ellen.

Kuz: Elfeledkezik az Egyesült Államokról.

Rak: Azonnal látni fogja, hogy nem feledkezem meg róla. Arra szorít-kozom, hogy megvizsgáljam Amerika helyzetét az előttünk fekvő problé-

mában, és azt mondom önnek, hogy Amerika nem tud hatást gyakorolni Franciaországra és Angliára, és nem tudja elérni, hogy egyidejűleg támadják meg Hitlert és Sztálint. Ahhoz, hogy ezt megtehessék, ahhoz az Egyesült Államoknak az első napokban be kellene lépnie a háborúba. És ez leheteden. Az USA, ha nem akkor támadják meg, amikor az kapóra jön ne-ki, soha nem visel háborút.

Ha a provokáció nem jár eredménnyel, mert az ellenség eltűri, akkor az agresszió majd egy kitalálás lesz. Az USA első nemzetközi háborújában 1898-ban Spanyolország ellen, az agressziót egyszerűen csak kitalálták, vagy ,Azok" koholták. 1914-ben a provokáció sikerrel járt.

Tehát a csodálatos amerikai taktika, amelytől nem tagadhatom meg elismerésemet, mindig egy feltételnek van alárendelve: azaz ínyére kell lennie

„a megtámadottnak", vagyis az Egyesült Államoknak. A háborúnak akkor kell bekövetkeznie, amikor Amerika katonailag fel van fegyverkezve. Erről van ma szó? Nyilvánvalóan nem. Az Egyesült Államoknak ma alig száz -

ezer embere van fegyverben, és közepes légierővel rendelkezik. Csak a hadiflottája elismerésre méltó. De az USA ezzel nem tudja megnyerni a szö -

vetségeseket egy Szovjetunió elleni támadásra. Anglia és Franciaország is csak egyeden helyen van fölényben, a levegőben. Tehát újra megállapíthat-223

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

juk, hogy erről az oldalról most nem adódhat változás az erők viszonyá -

ban.

Kuz: Ha ezt elismerem, fejtse ki nekem a technikai megvalósítás lehe -

tőséget.

Rak: Igen, ahogy látta, Sztálin és Hitler érdekei egybeesnek Lengyelország megtámadását illetően, s csak az marad hátra, hogy ezt az összhangot megfogalmazzák, és szerződést kössenek a kettős támadásról.

Kuz: És ezt könnyűnek tartja?

Rak: Biztosan nem. Olyan tapasztalt diplomáciára van szükség, mint amilyennel Sztálin rendelkezik. De most azokra is szükség lenne, akiket Sztálin lefejeztetett, vagy jelenleg a Ljubjankában rohadnak. A korábbi időkben Litvinov képes lett volna rá, ha bizonyos nehézségekkel is (mert etnikai hovatartozása a Hitlerrel történő tárgyalások során nagy hátránnyal járt volna - D. J.), de ma, mint embernek, vége van, páni félelem üldözi, és állatian retteg nem is annyira Sztálintól, mint inkább Molotovtól. Összes tehetségét arra fordítja, hogy ne tartsák trockistának. Ha megtudja, hogy neki kellene a Hitlerhez való közeledés szálait megszőni, ez annyit jelente -

ne, mintha arra biztatnák, hogy saját maga szállítsa trockizmusának bizo -

nyítékait.

Nem látok alkalmas embert - azonkívül tiszta vérű orosznak kellene lennie az illetőnek. Magamat ajánlanám az első kapcsolat felvételére. És azt indítványozom, hogy aki a beszélgetést elkezdi, azt mindig a tisztes -

ségnek kell áthatnia. Hitlert csak az igazsággal lehet átejteni.

Kuz: Megint nem értem paradoxonba rejtett beszédét Rak: Bocsásson meg, ez csak látszólag van így. Az összefoglalás szük-ségessége kényszerít rá. Azt akartam mondani, hogy a konkrétumokban és a kézenfekvő ügyekben Hitlerrel nyílt kártyával kell játszani. Meg kell neki mutatni, hogy nem provokációk alattomos játékáról van szó, amellyel két -

frontos háborúba akarják keverni. Például meg lehet ígérni Hitlernek, és az adott pillanatban ezt demonstrálni is kell, hogy mozgósításunk csak olyan korlátozott számú erőt érint, mint amennyi a Lengyelországhoz való bevonuláshoz szükséges lesz. Ehhez tényleg kevés csapatra van szükség.

Valódi intézkedésünknek arra kellene irányulnia, hogy Hitler a rendelkezésére álló haderejét egy feltételezett angol-francia támadás leverésére kösse le. Sztálinnak nagyvonalúnak kellene lennie azokkal a szállításokkal, amelyeket Hitler kér tőle, különösen, ami a nyersolajat illeti. Egyelőre ezek azok a meggondolások, amelyek e pillanatban eszembe ötlenek. Ezer egymással összefüggő kérdés fog adódni, valamennyit hasonló módon kell megoldani.

224

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Ez meg fogja győzni Hitlert arról, hogy Lengyelországból csak a ré-

szünket akarjuk elvenni. És mivel a gyakorlatban ez kerül megvalósításra, ezzel Hitler valójában meg lesz tévesztve.

Kuz: De ebben az esetben hol lenne itt a megtévesztés?

Rak: Hagyok magának néhány pillanatot, hogy maga fedezze fel, mi -

ben rejlik Hitler megtévesztése. Előbb azonban szeretném hangsúlyozni, és ezt, mint lényegeset fel kell jegyeznie, hogy eddig a pillanatig egy logi -

kus, normális tervet dolgoztam ki, amellyel el lehet érni, hogy a kapitalista országok kölcsönösen pusztítsák el egymást. Ez az, amikor két csoportju-kat sikerül egymásra uszítani. De ismétlem, tervem logikus és normális.

Ahogyan látta, se misztikus, se idegenszerű tényezők nem kerülnek szóba.

Egyszóval „Azok" nem avatkoznak bele, hogy lehetőség legyen a megvalósítására. És azt hiszem, kitalálom a gondolatait — e pillanatban azt gondolja, hogy ostobaság volt az időt arra fecsérelni, hogy „Azok" bizonyítha -

tatlan létét és hatalmát próbáljam bebizonyítani... Nem igaz?

Kuz: De igaz.

Rak: Legyen őszinte hozzám! Nem látja a beavatkozásukat? Segítség-ként mondom önnek, hogy beavatkozásuk létezik, és döntő hatású. Akkor is az, ha a terv logikája és természetessége csupán látszat. Valóban nem ismeri fel „Azokat"?

Kuz: Az igazat megvallva, nem!

Rak: Tervem logikája és természetessége mégis csak látszat. A termé-

szetes és logikus az lenne, ha Hitler és Sztálin kölcsönösen megsemmisí-

tenék egymást Egyszerű és könnyű feladat lenne a demokráciáknak, ha céljuk valóban az lenne, amit kinyilvánítanak, mert elég lenne, ha megen -

gednék Hitlernek — fogóddzon meg ebben a szóban — ha „megengednék", hogy Sztálint megtámadja. Ne mondja nekem, hogy Németország győzhet Ha az orosz térség, valamint Sztálin és övéinek Hitler bárdja alatti kétségbeesése, vagy áldozatainak bosszúja nem lenne elegendő ahhoz, hogy a katonai hatalom Németországát megsemmisítse, akkor semmi nem áll annak útjába, hogy a demokráciák okosan, módszeresen támogassák Sztálint, ha úgy látják, hogy legyengült, és hogy segítségükkel a harcot mindkét hadsereg a teljes kimerülésig folytassa. Ez biztosan könnyű lenne, természetes és logikus, ha a demokráciák indítóokai és szándékai, amelyeket sokan igaznak tartanak, tények lennének, és nem azok, amik valójában: csupán ürügyek.

Egy cél van, egyeden cél — a kommunizmus győzelme, amit azonban senki más nem kényszerít a demokráciákra, mint New York. Nem a Komintern, hanem a Wall Street Kapinternje. Rajtuk kívül ki tudna egy ilyen nvilvánvaló és teljes ellentmondást rákényszeríteni Európára? Mi lehet az 225

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

az erő, amely a teljes öngyilkosságba kerget? Erre csak egy erő képes: a pénz. A pénz a hatalom, az egyetlen igazi hatalom.

Kuz: Nyílt leszek önhöz, Rakovszkij. Elismerem különleges tehetségét.

Briliáns, agresszív, finom dialektikával rendelkezik, s ha ezek pácban hagyják, fantáziája még akkor is olyan színes hálót tud szőni, amely világító és tiszta perspektívának látszik. De mindez, még ha örömet is okoz, nekem nem elég. Úgy kérdem tehát önt, mintha mindent elhittem volna magá-

nak, amit mondott.

Rak: És én azzal az egyeden feltétellel válaszolok önnek, hogy se többet, se kevesebbet nem teszek hozzá, mint amit mondtam.

Kuz: Beleegyezek. Tehát azt mondja, hogy „Azok" kapitalista néző-

pontból megakadályozzák — meg fogják akadályozni — a logikus háborút Németország és Oroszország között? Jól értettem?

Rak: Teljesen jól.

Kuz: De jelenleg az a helyzet, hogy „Azok" engedélyezték a német terjeszkedést és az újrafelfegyverkezést. Ez tény. Felfogását ismerve tudom már, mi volt az indítóoka a most „tisztogatással" meghiúsult trockista tervnek Az új helyzettel szemben csupán arra buzdít, hogy Hitlernek és Sztálinnak egyezményt kellene kötnie, és felosztania Lengyelországot. Azt kérdem: mi garantálja nekünk, hogy szerződéssel vagy anélkül Lengyelország felosztásával vagy anélkül, Hitler nem támadja meg a Szovjetuniót?

Rak: Erre nincs garancia.

Kuz: Akkor minek beszéljünk tovább?

Rak: Ne kapkodjon annyira. A Szovjetunió elleni fenyegetés gyakorla-tias és reális. Ez nem hipotézis vagy szavakkal való fenyegetőzés. Ez tény.

„Azoknak" már fölényük van Sztálin fölött, amelyet nem szabad feladni-uk. Sztálin számára csak egy lehetőség kínálkozik, ha állampolgárságot vá -

laszt, és nem a teljes szabadságot. Hitler támadása egészen magától lezaj -

lik, „Azoknak" semmit sem kell tenniük, hogy ez megvalósuljon, csupán csak engedniük kell Hitlert cselekedni. Ez a döntő, alapvető tény, amelyet a Kreml által meghatározott gondolkodási módjával elfelejtett... Változtassa meg véleményét, uram, és kezdjen másképpen gondolkodni!

Kuz: Miféle állampolgárságról beszél?

Rak: Még egyszer meghatározom: vagy Sztálint tapossák el, vagy megvalósítja azt a tervet, amelyet bemutattam, hogy az eu rópai kapitalista államok kölcsönösen megsemmisítsék egymást. Ezt egy lehetőségnek ne-veztem. Sztálin a túlélése érdekében magától kényszerül majd arra, hogy a javasolt tervet megvalósítsa, mielőtt „Azok" hozzájárulnak.

Kuz: És ha nemet mond?

226

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Rak: Ez lehetetlen lesz. A német terjeszkedés és fegyverkezés tovább fog folytatódni. Ha Sztálin szembetalálja magát a fenyegető óriással, akkor mit csinál majd? Saját önfenntartási ösztöne fogja ezt diktálni neki.

Kuz: Úgy néz ki, hogy az eseményeknek az „Azok" által kidolgozott terv szerint kell lefolyniuk.

Rak: Így van. Természetesen a Szovjetunióban ma még ez nincs így, de előbb vagy utóbb ez így fog történni. Nem nehéz megjósolni, ha valami valakire passzol, akkor Sztálin — akit nem tartok öngyilkosjelöltnek — az a személy, aki alkalmas erre a feladatra —, s neki kell ezt a tervet megvalósí-

tania. .. Sokkal nehezebb a megvalósítással sújtani olyan valakit, akinek ez nincs ínyére, tehát ebben az esetben a demokráciáknak. E pillanatban óva-kodom attól, hogy konkretizáljam a valódi helyzetet. De szakadjon el attól a gondolattól, hogy az adott helyzetben önök a döntőbírók. ,Azok" a döntőbírák!

Kuz: Újra és újra, „Azok"! Muszáj kísértetekkel foglalkoznunk?

Rak: A tények kísértetek? A nemzetközi helyzet tele van csodával, de nem kísértetszerű szellemjárás. Reális, és joggal reális. Nincs bűvészmutatvány. Ott határozzák meg ugyanis a jövendőbeli politikát. Ezt ön a szel -

lemek művének tartja?

Kuz: Majd meglátjuk. Tegyük fel, hogy terve elfogadásra lel. Valami kézzelfoghatót, személyeset ismernünk kellene, hogy tárgyalhassunk.

Rak Például?

Kuz: Egy képviselői hatalommal vagy meghatalmazással felruházott személyt.

Rak: És miért? Hogy meglegyen az az élvezet, hogy ismerik őket, és beszélnek velük? Vegye figyelembe, hogy a feltételezett személy, amennyiben jelentkezik, nem fog pecsétes, diplomáciai megbízólevelet magával hozni, nem visel diplomata-egyenruhát, legkevésbé ,Azokét". S amit mond és ígér, amit szerződésekben rögzít, nem lesz jogi jellegű vagy szerződési értékű. Értse meg, „Azok" nem egy állam, ,Azok" olyasmik, mint ami az Internacionálé volt 1917 előtt, és ami hivatalosan még ma is — egyszerre semmi és minden.

Képzelje el, hogy a Szovjetunió a szabadkőművességgel, egy kémszer-vezettel, a macedón Komitadcsival, vagy a horvát Usztasával akarna tár -

gyalni. Lenne ott valamiféle hivatalos, írásba foglalt jogi szerződés? Az olyan szerződések, mint amilyeneket Lenin és a német generálisok, vagy amit Trockij, Azokkal" kötött, nem hagytak nyomot maguk után. Telje sü-

lésük egyeden garanciája abban volt, hogy hasznosnak bizonyult a szerző-

dő felek számára a szerződés betartása. Ez az egyeden valódi garancia minden szerződésnél akkor is, ha nagy ünnepség keretében kötik meg.

Kuz: Ebben az esetben ön hogyan kezdené?

227

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Rak: Őszintén szólva már holnap elkezdenék Berlinben puhatolózni.

Kuz: Hogy a Lengyelország elleni támadásban megegyezzen?

Rak: Nem ezzel kezdeném. Előzékenyen megmutatnám, hogy csalódtam a demokráciákban, továbbá engednék valamit Spanyolországban...

Ez bátorságra ösztönző tény lenne. Akkor azután merészen rájátszanék Lengyelországra. Amint látja — semmi kötelezettség, de elég ahhoz, hogy az OKW (Oberkommando der Wehrmacht, a hitleri hadsereg főparancsnoksága — D. J.) elemei, a Bismarck-vonal emberei, ahogy nevezik magukat, Hitlerrel szemben érvekhez jussanak.

Kuz: Többet ne?

Rak: E pillanatban többet ne! Már ez nagy diplomáciai feladat.

Kuz: Őszintén szólva a Kremlben most uralkodó gondolkodásmód mellett nem hiszem, hogy jelenleg bárki is megkísérelné, hogy a nemzetközi politikában egy ilyen radikális fordulatot tanácsoljon. Még egyszer felszólítom, Rakovszkij, képzelje magát a Kreml kulcsemberének a helyébe!

Csak a leleplezéseivel, indítóokaival, feltételezéseivel és ösztönzéseivel — el kell, hogy ismerje nekem — senki sem engedi meggyőzni magát. Jómagam, aki kihallgattam önt, és rám erős benyomást gyakoroltak a szavai és személye, mégsem éreztem egy pillanatig sem kísértést arra, hogy létrehozzak egy szerződést a gyakorlatban a Szovjetunió és Németország között.

Rak: A nemzetközi események majd ellenállhatatlan erővel kényszerí-

tenek erre.

Kuz: De ez értékes idő elfecsérlését jelentené. Beszéljen valami kézzelfoghatóról, ami bizonyítékul szolgálhat a szavahihetőségének. Egyébként nincs bátorságom, hogy a beszélgetésünkről szóló jelentést feljebb adjam.

Még akkor is, ha a legteljesebb hűséggel fogalmazom meg, a Kreml archí-

vumában fog porosodni.

Rak: Hogy figyelembe vegye az elhangzottakat, elég lenne, ha valaki egy fontos személyiséggel beszélne, ha nem is hivatalosan?

Kuz: Az már valami kézzelfogható lenne, azt hiszem.

Rak: De kivel?

Kuz: AZ a személyes véleményem, Rakovszkij, hogy ön konkrét személyekről beszélt, nagy pénzemberekről, ha jól emlékszem, egy bizonyos Schiffet említett, és egy bizonyos másikat is, aki összekötő emberül szolgált Hitlerhez, annak pénzeléséhez. Bizonyára adódnak olyan rangos poli -

tikusok vagy személyiségek, akik ,Azokhoz" tartoznak, vagy „Azokat"

szolgálják. Így egyikük bennünket is szolgálhatna. Nem ismer ott senkit?

Rak: Nem látom a szükségszerűségét. Gondolja csak meg, miről akar tárgyalni? Bizonyára arról a tervről, amit itt megemlítettem, nem igaz? De minek? E terv megvalósításához e pillanatban „Azoknak" semmi tennivalójuk nincs, jelenlegi feladatuk az, hogy ne cselekedjenek. Tehát ön nem 228

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

tud pozitív akcióban megegyezni, vagy egy ilyet követelni. Emlékezzen, és gondolja ezt jól át

Kuz: Ha így is van, személyes felfogásunk kikényszeríti a kézzelfoghatót, még ha szükségtelen is... Egy embert, akinek személyisége valószínű-

vé teszi azt a hatalmat, amelyet „Azok" gyakorolnak.

Rak: Meg fogom tenni önnek ezt a szívességet, jóllehet meg vagyok győződve a haszontalanságáról. Már mondtam, nem tudom, kik azok az

„Azok". Biztonságból még az is ezt mondta nekem, akinek pedig ezt tudnia kellett.

Kuz: Ki?

Rak: Trockij. Mert Trockij mondta ezt nekem. Csak azt tudom, hogy

„Azok" közül egy a rapallói Walther Rathenau volt. Most láthatja

„Azok" közül az utolsót, aki nyilvánosan gyakorolt politikai hatalmat. Mi -

lyen is volt ő, aki a Szovjetunió körüli gazdasági blokádot széttörte, jólle -

het, egyike volt a leghatalmasabb milliomosoknak? Aztán ott volt Lionel Rothschild. Biztonsággal több nevet nem tudok megnevezni. Biztos, hogy még több nevet is mondhatnék, akik személyiségük és cselekedeteik alapján számomra teljesen ,Azokkal" egybeesőknek tűnnek. De hogy ezek az emberek ott parancsolnak vagy engedelmeskednek, azt nem tudom megmondani.

Kuz: Nevezzen meg nekem néhányat!

Rak: Mint egység a „Kuhn, Loeb and Co." bankház a Wall Streeten. E

bankházon belül a Schiff család, a Warburg, a Loeb és Khun. Családot mondok a különböző családnevek helyett, mert valamennyit házassági kapcsolatok kötnek össze egymással. Baruch, Frankfurter, Altschul, Cohen, Benjamin, Straus, Steinhardt, Blum, Rosenman, Lippman, Lehman, Dreyfus, Lamont, Rothschild, Lord Mandel, Morgenthau, EzechieL Lasky... Gondolom, ennyi név elég. Ha megerőltetem a me-móriámat, még többre is emlékszem. De ismétlem, nem tudom, ki lehet

„Az" személyesen „Azok" közül, és azt sem garantálhatom, hogy szük-ségszerűen egy is közéjük tartozik. Ezért minden felelősséget el kell hárítanom. De szilárdan hiszem, hogy minden egyes általam megnevezett személy, ha maga nem „Az", akkor is egy „Azokhoz" intézendő megalapozott javaslatot eljuttathat hozzájuk. Aztán — akár a megfelelő személyre lelt az ember, akár nem — nem kell közvetlen válaszra várni. A választ a tények adják. Ez változatlan technika. Amit ők figyelembe vesznek, azt meg tudják valósítani. Például, ha ön diplomáciai lépést akar tenni, nem kell személyes formát használnia, és azokhoz fordulnia. Korlátozódjon ar -

ra, hogy mérlegelést, ésszerű feltételezést fejezzen ki... Aztán csak ki kell várnia az embernek a dolog végét.

229

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Kuz: Megérti, hogy most nem áll rendelkezésemre névjegyzék, hogy mindazoknak a neveknek utánanézzek, akiket említett, de úgy hiszem, ezek igen messze vannak. Hol vannak tulajdonképpen?

Rak: Nagy részben az Egyesült Államokban.

Kuz: Megérti, hogy ha egy akciót kezdeményezünk, az sok időnkbe ke-rül. És sietnünk kell. Nem nekünk, hanem magának, Rakovszkij.

Rak: Nekem?

Kuz: Igen, önnek. Emlékezzen csak, perének hamarosan meg kell kezdődnie. Nem tudom, de nem tartom túl okosnak az időhúzást, hogy ha itt a szerződésnek érdeklődést kellene kiváltania a Kremlben, akkor azelőtt kellene, hogy érdekelje Sztálint, még mielőtt ön megjelenik a bíróság előtt.

Ez az ön számára döntő dolog lenne. Azt hiszem, hogy saját érdekében igen gyorsan kellene szállítania valamit nekünk. A lényeg az lenne, hogy inkább napok, mint hetek alatt bizonyítékhoz jussunk arra vonatkozólag, hogy ön igazat mondott. Ha a bizonyítékot szállítani tudná, viszonylag nagy biztonsággal állíthatom, hogy megmentem az életét... Ellenkező

esetben semmit sem garantálok.

Rak: Jó, megkísérlem. Tudomása szerint Davies Moszkvában van?

Igen, az amerikai követ. (Joseph E. Davies üzletemberről és diplomatáról van szó, a Moszkvai jelentés c. könyv szerzőjéről, aki a kihallgatás idején az Egyesült Államok moszkvai nagykövete volt — D. J.) Kuz: Azt hiszem, igen. Vissza kellett, hogy térjen.

Rak: Ez lenne egy út.

Kuz: Azt hiszem, ha ez így van, akkor vele kellene kezdenie.

Rak: Úgy gondolom, egy ilyen különleges eset feljogosít arra, hogy szabályellenesen a hivatalos utat használjam.

Kuz: Ezek után feltételezhetjük, hogy mindezek mögött az amerikai kormány áll?

Rak: Nem mögötte, alatta...

Kuz: Roosevelt?

Rak: Amennyire én tudom, ő is. Próbáljon meg követni a kémregé-

nyek iránt táplált mániákus vonzalmával! Hogy elnyerjem tetszését, tudnék kerek történeteket fabrikálni, de nem sokkal meggyőzőbbek a szembetűnő

és ismert tények?

Emlékezzen arra az október 24-i reggelre, 1929-ben! Eljön még az idő, amikor ez a nap fontosabb lesz a forradalom számára, mint 1917. október 24-e. Ez a 24-e a New York-i tőzsde csődjének a napja, az ún. gazdasági világválság kezdete, vagyis a valódi forradalomé. A Hoover elnök kormányzása alatti négy év a forradalom előretörésének ideje. 12-15 millió munkanélküli! 1933 februárjában bekövettezik a krízis utolsó csapása a bankok bezárásával. Többet a pénzvilág nem tehetett, hogy a klasszikus 230

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

amerikainak, aki elsáncolva ült iparának fellegvárában, a fejére verjen, és gazdaságilag a Wall Street rabszolgájává tegye... Ismeretes, hogy a gazda -

ság minden elszegényedése a parazitizmus virágzását jelenti — és a pénzügy a legnagyobb parazita.

De az amerikai forradalomnak (A „forradalom" szó itt konkrétan az 1929-es nagy világgazdasági válságra utal. Ezt a „forradalomnak" nevezett pénzügyi összeomlást a Federal Reserve magánpénzkartell, amely az amerikai alkotmánnyal ellentétesen tölti be az Egyesült Államok központi bankjának a szerepét, valamint a Bank of England, amely Nagy-Britannia formailag állami, valójában teljesen magánellenőrzés alatt álló központi bankja, együttesen robbantotta ki - D. J.) nemcsak ez az uzsoraszerű célja volt, hogy a pénz hatalmát növelje, sokkal többet akart. A pénz hatalmát, jóllehet politikai hatalom, eddig mindig csak indirekt módon gyakorolták

- most azonban közvetlen hatalommá akarják változtatni. Az az ember, akin keresztül ezt gyakorolni akarják, Franklin Delano Roosevelt. Meg-

értette? Jegyezze meg. ebben az évben, 1929-ben, az amerikai forradalom első évében, februárban hagyja el Trockij Oroszországot. A tőzsde csődje pedig októberben következik be. Hitler pénzügyi támogatását 1929 júliusában engedélyezik. Gondolja, hogy mindez csupa véletlen? Hoovet négy évét arra használják fel, hogy a hatalom megragadását előkészítsék az Egyesült Államokban és Oroszországban. Ott pénzügyi forradalommal, itt háborúval és az azt követő vereség előidézésével... Szolgálhat önnek több bizonyító erővel egy jó regény?

De meg fogja érteni, hogy egy ilyen méretű tervhez rendkívüli emberre van szükség, az Egyesült Államok végrehajtó hatalmának a vezetője-ként, amely arra rendeltetett, hogy szervező és meghatározó erővé váljék: ez az ember Franklin Delano Roosevelt volt és vele együtt felesége, Eleanor Roosevelt. Engedje meg, hogy megjegyezzem, hogy ez a bisze-xualitás nem irónia, kerülni kell az egyenlőtlenségeket.

Kuz: Roosevelt „Azok" közül való?

Rak Nem tudom, hogy „Azok" közül való-e, vagy csak engedelmeskedik nekik. De van ennek jelentősége? Azt hiszem, tudatában van megbízatásának, de nem tudom pontosan megmondani, hogy zsarolással késztették-e engedelmességre, vagy ő maga is a vezetőséghez tartozik? Mindenesetre teljesíti feladatát, véghezviszi azt az akciót, amellyel megbízták, méghozzá a legteljesebb lelkiismeretességgel. Ne kérdezzen tovább, nem tudok többet.

Kuz: Abban az esetben, ha elhatározzák a Kremlben, hogy Joseph Davieshez fordulnak — milyen formát ajánlana?

Rak Először a személyt kell helyesen kiválasztani. Egy olyan, mint a Baron, használható lenne. Él még?

231

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

[Joseph E. Davies írja Moszkvai jelentés (Anonymus Kiadó, Budapest 1945) című munkájának 82. oldalán, hogy 1937. február 17-én az amerikai nagykövet — vagyis maga Davies — Henderson és Kennan amerikai diplomaták jelenlétében vendégül látta „Báró" Steigert, „Baront", akiről tudták, hogy a Kreml bizalmasa. Steiger véleménye szerint a Szovjetunió mindennél jobban vágyik a békére és ezért talán még egy Hitlerrel köten -

dő egyezmény nagy árát is megfizetné. Másnap, február 18-án Davies fel-jegyzi a naplójában, hogy érdekes adatokat hallott „Báró" Steiger múltjá -

ról. Atyja ukrajnai német bevándorló volt. Családjának megengedték, hogy Svájcba távozzon, de a fiút mintegy túszként visszatartották. Az idézett mű 82. és 83. oldalán olvasható, hogy Daviest visszaemlékezései írásakor meglepte Steiger közléseinek feltűnő pontossága. Steiger személyiségét Moszkvában titokzatosság övezte. Hivatalos állása szerint a Kultúrhivatal főnöke volt. De Davies szerint ez csak valóságos feladatainak leplezésére szolgált. Nyilván az összekötő szerepét töltötte be a Kreml és a diplomá -

ciai testület között és feladata főként abban állott, hogy a Kreml és a diplomáciai testület között lehetővé tegye a kapcsolatok kiépítését a Külügyi Népbiztosság megkerülésével. Amikor Davies vendégül látta a

„Bárót", az ebéd után félrevonta és megkérdezte tőle, miképpen maradhatott a helyén, tekintve a folyamatban lévő tisztogatásokat. Steiger sokat -

mondóan megvonta a vállát. Davies így folytatja naplóbejegyzését:

„Steigert nem csalta meg előérzete. Valamivel később egy este a kor -

mány az új opera megnyitó előadására hívott meg bennünket a cári pá-

holyba. Steiger is a meghívottak között volt. Előadás után Steiger Ekay lá -

nyomat, Ms. Wells Stanley-t és Joan Richardsont tánccal egybekötött fris-sítőre hívta a Hotel Metropol helyiségébe. Ők beszélték el, hogy kevéssel éjfél előtt, amikor mindnyájan az asztal körül ültek, két civil ruhás ember állt Steiger háta mögé és az egyik megkopogtatta a vállát. Velük ment, mi -

után kimentette magát. Azt mondotta, hamarosan visszatér. Sohasem jött vissza és azóta sem látták."

Joseph E. Davies, aki nemcsak Franklin Delano Roosevelt elnök ba-rátja volt, de bensőséges baráti viszony fűzte Edward Mandell House ezredeshez is, aki Wilson elnök árnyékaként valójában a Fehér Házat irá-

nyította a nemzetközi pénzügyi közösség megbízásából Wilson elnöksé-

gének teljes ideje alatt.

Rakovszkij tehát „Baron" alatt Steigert értette, de már a börtönben is sejthette, hogy időközben Steiger is a tisztogatások áldozatává válhatott.

Ezért ajánlotta végül is, hogy Kuzmin tábornok és kremli főnökei kivételesen közvedenül Joseph E. Davies amerikai nagykövethez forduljanak.]

Kuz: Nem tudom.

232

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Rak: Jó. A személy kiválasztása az ön dolga marad. Követüknek bizalmat és .diszkréciót kell mutatnia. A legjobb, ha álcázva ellenzékinek tün -

teti fel magát. A beszélgetést ügyesen szőve arra kell irányítania, hogy az ún. európai demokráciák szövetségükkel a Szovjetuniót a nemzetiszocia -

lizmussal szemben álló helyzetbe hozzák. Azaz, hogy a Szovjetunió az an -

gol és a francia imperializmussal, két valódi imperializmussal szövetkezzen egy potenciális imperializmussal szemben. A beszélgetés egy része arra szolgálna, hogy a Szovjetunió helytelen álláspontját a demokráciák szintén helytelen álláspontjával hasonlítaná össze... Az amerikai demokrácia is, úgy látszik, arra van szorítva, hogy megvédjen egy belső demokráciát Franciaországban és Angliában, hogy ily módon fenntartson egy gyarmatosító imperializmust. (Rakovszkij itt arra utal hogy a legrégibb európai demokráciák egyben kizsákmányoló gyarmati birodalmak fenntartói is, vagyis imperialista hatalmak — D. J.) Amint látja, a kérdést igen szilárd logikai alapokra lehet helyezni.

Az aztán már gyerekjáték, hogy a feltevést cselekedetté formálja az ember. Ha sem a Szovjetuniónak, sem az Egyesült Államoknak nem fű -

ződik érdeke az európai imperializmus fennmaradásához, akkor a vita a személyes uralom kérdésére zsugorodik. Ideológiailag, politikailag és gaz -

daságilag azonban hasznára lenne Oroszországnak és Amerikának az európai gyarmati imperializmus szétrombolása. Teljesen mindegy, hogy közvetve vagy közvetlenül, de az Egyesült Államoknak még inkább a haszná -

ra lenne.

Ha Európa minden erejét elveszti egy új háborúban, akkor Anglia a brit birodalom angol nyelvével azonnal az Egyesült Államok felé gravitá -

lódik, minthogy ez politikailag és gazdaságilag szükségszerű.

Ha eljutottak idáig, akkor egy-két nap szünetet lehet beiktatni. Aztán, ha hatás mutatkozik, lehet tovább törni előre. Hitler agressziót követ el, bármilyet, lényegét tekintve agresszor, ebben nem lehet tévedni. Aztán to-vább lehet kérdezni. Milyen közös magatartást vegyen fel az Egyesült Államok és a Szovjetunió egy háborúval szemben, amely mindig imperialis -

ták közötti háború - teljesen mindegy, milyen okból tört ki! - egyik oldalon azok állnak, akik tulajdonnal bírnak, a másikon azok, akik a tulajdon birtoklására törekednek. De hogy semleges maradhasson valaki, az nem csak a saját akaratától függ, hanem az agresszortól is.

A semlegesség biztonsága csak akkor áll fenn, ha az agresszor a semleges állam megtámadásában nem lát előnyt, vagy a támadást nem tudja kivitelezni. Ebben az esetben világos, hogy az agresszor egy másik nemzetet támad meg, természetesen akkor is egy imperialistát. Aztán tovább kell folytatni. Biztonsági és morális okokból azt kell tanácsolni, hogy h a az im-233

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

perialisták között az összeütközés nem tör ki magától, akkor azt elő kell idézni.

És ha már ez az elmélet elfogadásra kerül — hogyne fogadnák el! —, akkor a gyakorlati teendőkben kell megegyezni, ami egészen mechanikus ügy. Itt a következő lehet a menetrend.

1. Egyezmény Hitlerrel Csehszlovákia és Lengyelország felosztásáról, de leginkább az utóbbiéról.

2. Hitler el fogja fogadni. Ha Hitler otthonos a blöffel való hódítási já -

tékban, azt, hogy a Szovjetunióval együtt vegyen el valamit, csalhatatlan garanciának fogja tartani arra, hogy a demokráciák tárgyaljanak vele. Nem lesz képes arra, hogy higgyen fenyegető szavaiknak, mert tudja, hogy a legtöbb háborús fél egyidejűleg a leszerelésért lép fel, és hogy leszerelési szán-dékuk valódi.

3. A demokráciák Hitlert, és nem Sztálint fogják megtámadni. Népe-iknek pedig azt fogják mondani, hogy bár mindkettő egyformán bűnös az agresszióban és Lengyelország feldarabolásában, stratégiailag és utánpótlá-

si okokból azonban arra kényszerültek, hogy egyenként verjék meg őket.

Először Hitlert, aztán Sztálint.

Kuz: És ők nem fognak bennünket az igazság eszközével becsapni?

Rak: Hogy csapnának be? Nem marad meg Sztálinnak az a választási szabadsága, hogy a szükséges módon támogassa Hitlert? Nem hagyjuk-e meg neki azt a lehetőséget, hogy a kapitalisták közötti háborút az utolsó emberig és az utolsó időpontig teljes mértékben elhúzza? Mivel támadnák meg Sztálint? Már a belső kommunista forradalommal is elég tennivalójuk lesz a kapitalista államoknak.

Kuz: De ha Hitler gyorsan győzedelmeskedik? Ha ő is, mint Napóleon, egész Európát mozgósítja a Szovjetunió ellen?

Rak Ez leheteden! Elfelejt egy igen fontos tényezőt, az Egyesült Államok létét Nem természetese az, hogy az USA Sztálint utánozza, és a maga részéről a demokratikus népeket támogassa? Ha az „óra járása ellen"

hagyják hatni ezt a kétféle segítségnyújtást, úgy csalhatatlanul biztosítani tudják a háború elhúzását

Kuz: És Japán?

Rak: Nincs már elég baja Kínával? Sztálin majd készségesen garantálja neki, hogy „nem követ el ellene intervenciót". A Japánok hajlanak az öngyilkosságra, de nem olyan nagyon, hogy egyidejűleg támadják meg a Szovjetuniót és az Egyesült Államokat. Van még ellenvetése?

Kuz: Nincs. Ha tőlem függne, ez már elég bizonyíték lenne. De gondolja, hogy az amerikai követ...?

Rak: .. .elhiszi? Nem engedtek vele beszélni, de figyelembe kell venni egy részletet - Davies kinevezését 1936-ban hozták nyilvánosságra. Téte-234

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

lezzük fel, hogy Roosevelt már korábban tervezte és szorgalmazta dip lomáciai küldetését. Ismerjük a körülményeket és az időt, amely egy követ hivatalos kinevezéséhez szükséges. Tehát körülbelül augusztusban meg kellett, hogy egyezzenek a kinevezésében. Ugyanakkor mi történt 1936

augusztusában? Akkor lőtték agyon Zinovjevet és Kamenyevet. Esküdni mernék, hogy kinevezésének az az egyeden oka, hogy lefektesse „Azok"

új politikáját Sztálinnal szemben. Igen. A leghatározottabban így gondo -

lom. Daviesnek aggodalommal kellett látnia, hogyan esnek el az ellenzék vezetői, egyik a másik után, az egymást követő párttisztogatások során.

Tudja, hogy jelen volt a Radek elleni peren?

Kuz: Igen!

Rak: Ön szokta látni őt! Beszéljen vele! Már hosszú hónapok óta várja.

Kuz: Ma éjszaka be kell fejeznünk. De mielőtt elválunk, valamivel többet akarok tudni. Tegyük fel, hogy minden igaz, amit ön mondott, és teljes sikerrel megvalósítható. Akkor „Azok" bizonyos feltételeket fognak állíta -

ni. Ki tudná találni, hogy mik lesznek ezek a feltételek?

Rak: Nem nehéz kitalálni. Az első az lesz, hogy fel kell hagyni a kommunisták kivégzésével, pontosabban a trockistákéval ahogy bennünket neveznek. Aztán néhány befolyási övezetet fognak megállapítani — hogy is mondjam? Meghúzzák azokat a határokat, amelyek a formális kommu -

nizmust elválasztják a valóditól. Lényegében nem lesz több. Aztán az ígé-

retről fognak tárgyalni a terv időtartamára. Még meg fogják élni, például azt a paradoxont, hogy egy sor ember, Sztálin ellenségei, segíteni fogják őt, és ezek nem lesznek se proletárok, se hivatásos kémek. A társadalom minden rétegében, még a legmagasabban is, támadnak majd „bátor" em -

berek, akik Sztálinnak ezt a formális kommunizmusát támogatni fogják, amikor a reálkommunizmusból az objektív kommunizmusba megy át.

Megértett?

Kuz: Egy kissé. De a dolgot olyan homályos szőrszálhasogatásba rejti...

Rak: Mivel be kell fejeznünk, csak így fejezhetem ki magam. Majd meglátjuk, hogy segíthetek-e még megérteni. Ismeretes, hogy a marxizmust hegelianizmusnak is nevezik. A kérdést így ábrázolták vulgárisan.

Hegel idealizmusa vulgáris alkalmazkodás Spinoza természetes miszticiz -

musának durva nyugati értelmezéséhez. „Azok" spinozisták, de talán érvényes az ellenkezője is — a spinozizmus egyenlő „Azokkal". És az egész csak a korszaknak megfelelő változat, „Azok" saját, sokkal régebbi és magasabb filozófiája számára... Tehát Marx, mint hegeliánus, és ezért, mint spinozista, hűtlen lett hitéhez, de csak időlegesen és taktikai okokból.

235

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Nem úgy van, hogy a marxizmus azért szállt síkra, hogy az ellentét megsemmisítésével szintézis jöjjön létre? A tézis és antitézis integrációjá-

val, mint szintézissel, valóság keletkezik: igazság, a szubjektív és objektív záróakkordjában. Moszkvában kommunizmus — New Yorkban kapitalizmus: tézis és antitézis. Analizálja mindkettőt! Moszkva: szubjektív kommunizmus és objektív kapitalizmus, vagyis államkapitalizmus.

New York: szubjektív kapitalizmus és objektív kommunizmus. Valódi szintézis, igazság: nemzetközi pénzvilág = kapitalizmus - kommunizmus. S mind „Azoké".

Ezekkel a szavakkal — a későbbi konvergenciaelmélet látnoki megelőlegezésével — fejeződik be a Rakovszkij 1938. január 26-ról január 27-re virradólag tartott éjszakai kihallgatásáról készített jegyzőkönyv. A kihallga -

tást teljes egészében rögzítette az NKVD technikusa. Erről a hangfelvételről készült az a francia és orosz írásos változat, később pedig a spanyol, angol és német fordítás, amelyről viszont az itt közölt magyar fordítás ké -

szült.

Dr, Landovszkij feljegyzései a kihallgatás után Hrisztyian Georgijevics Rakovszkij kihallgatása hat órán át tartott Landovszkij a kihallgatás folyamán még egyszer adott a különleges kábító -

szerből Rakovszkijnak. A drog nyilvánvalóan hatott, noha dr. Landovszkij csak bizonyos élénkítő tüneteket volt képes megfigyelni. Az ideg-és elme-gyógyász Landovszkijnak az volt a véleménye, hogy drogok nélkül is, va -

gyis teljesen normális állapotban, Rakovszkij hasonló módon beszélt volna. A párbeszéd témája a szakterületéhez tartozott és szenvedélyesen kiállt álláspontja mellett. Landovszkij megjegyzi saját magának, hogyha mindaz igaz, amiről a fogoly trockista bolsevikvezető beszélt, akkor nagyon hatá -

sosan kísérelte meg elgondolásainak és stratégiai tervének a győzelemre segítését. Ha viszont nem igaz, amiről szólt, akkor rendkívüli képzelőerő-

vel rendelkezik, s csodálatos manővert hajtott végre azért, hogy megmentse az életét

Landovszkij úgy gondolta, hogy nagyon is fontos volt mindaz, amit hallott. Nem volt elég tájékozott ebben az irányban, s így nem tudta teljes mértékben megérteni mindannak a horderejét és egyetemességét, ami elhangzott Amikor Rakovszkij a téma legfontosabb részét érintette, Lan -

dovszkij úgy érezte magát, mint amikor életében először készítettek róla röntgenfelvételt. Szemein akkor elmosódó, diffúz és sötét foltokat látott, azonban olyasmit, ami valami valóságosat tükrözött. Valami kísértetszerű

jelent meg. Koordinálnia kellett az alakját és a mozgásait, a kölcsönhatáso -

kat és akciókat egészen addig a fokozatig, amikor már a logikai intuíció se -

236

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

gítségével lehetségessé válik az összefüggések helyes felmérése. Órákon át figyelhette „a forradalom világméretű röntgenképét". Lehetséges, hogy részben kudarcot vallott, eltorzult a körülményeknek és a személyeknek betudhatóan, akik ezt a forradalmat megjelenítették . Megértette: Nemhiába tekintik erkölcsösnek a hazugságot, a színlelést és a félrevezetést a forradalmi küzdelemben. Rakovszkij szenvedélyes és nagy műveltségű

dialektikus, kiváló szónok, de mindenekfelett fanatikus forradalmár.

Landovszkij többször is átolvasta az elhangzott párbeszédet, és egyre inkább úgy érezte, hogy ebben a vonatkozásban nincs kellő felkészültsége.

Valami, ami eddig számára és a világ számára is igaznak — nyilvánvaló és sziklaszilárd valóságnak — látszott, s amelyen a társadalmi rend állandósága nyugszik, egyszerre csak sűrű köddé változott. Úgy tűnt neki, hogy hatalmas és láthatatlan erők ellentmondást nem tűrő szükségszerűséggel, min-dennel szembeszegülnek, ravaszul és egyben tiáni módon, hasonlóan a mágneshez, az elektromossághoz és a föld vonzóerejéhez. E nem mindennapi leleplezés közepette Landovszkij kőkorszakbeli ősembernek érez -

te magát, akinek a feje még tele van a természet jelenségeivel kapcsolatos primitív babonákkal, és egyszer csak, egyik napról a másikra, a mai Párizs közepén találja magát. Landovszkij azonban még egy ilyen ősembernél is kábultabbnak érezte magát.

Amikor ismételten átrágta magát a szövegen, gyakran nem értett egyet az olvasottakkal. Először arról volt meggyőződve, hogy mindaz, amiről Rakovszkij beszélt, csupán rendkívüli képzelőerejének a terméke volt. De amikor meggyőzte magát, hogy játékszerré vált a novellaírók egyik legna -

gyobbjának a kezében, nem talált elég erőt, logikai ésszerűséget és kiemelkedő személyiségeket, akik meg tudták volna magyarázni a forradalom gigantikus előrehaladását. Landovszkij bevallotta önmagának, ha tehát csupán olyan erők és személyek vettek részt ebben a folyamatban, amelyek és akik a hivatalos történetírásban szerepelnek, akkor is ki kellene jelenteni, hogy az így értelmezett forradalom - a forradalmi kommunizmus és a forradalmi pénzuralom lényegi azonossága - a történelem csodája.

Szó szerint ezt jegyezte fel Landovszkij:

„Amikor Rakovszkijt hallgattam, akaratlanul is be kellett vallanom, hogy egy kis csoporthoz tartozó zsidók, akik Londonból emigráltak, véghez-vitték a forradalomnak azt a 'kísértetjárását', amelyre Marx szólított fel a Kommunista Kiáltvány első mondataiban, és elérték, hogy mára gigantikus valósággá és egyetemes fenyegetéssé váljon. Vajon igaz-e, vagy se, amit Rakovszkij mondott, s vajon a kommunizmus titka és valódi ereje tényleg a nemzetközi pénztőkében lenne? Számomra magától értetődő

igazság volt az, hogy Marx, Lenin, Trockij és Sztálin személye nem ele 237

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

gendő magyarázat mindarra, ami történik. A kérdés az, hogy valóságo-sak-e vagy csak a fantázia szüleményei azok az emberek, akiket Rakovszkij 'Azoknak' nevez szinte vallásos áhítattal a hangjában? De ha

'Azok' nem léteznek, akkor azt kell róluk mondanom, amit Voltaire mondott Istenről: 'Ki kell találni' őket, minthogy csak ebben az esetben magyarázhatjuk meg a világméretű forradalom létezését, méreteit és ere -

jét."

Landovszkij úgy látta, hogy neki nincs reménye arra, hogy megtudja a bizonyosságot A körülményei olyanok, hogy nem sok esélye van a túlélésre.

De feltette a kérdést önmagának: Talán az európai polgári államok öngyil -

kossága (amelyről Rakovszkij beszélt, és amelyről bizonyította, hogy elke -

rülhetetlen) lenne az ő számára is (aki immáron be lett avatva a titokba) a döntő és végleges bizonyíték?

Visszatérve az 1938. január 27-éhez, a kihallgatás végeztével az őrök elvezették Rakovszkijt a zárkájába, miközben Gavril Kuzmin csöndben ült magába mélyedve. Landovszkij is elmerült a gondolataiban és úgy né-

zett rá, hogy szinte nem látta őt. A világról alkotott eddigi fogalmai elveszí -

tették az értelmüket Ekkor kérdezte tőle Kuzmin, hogy mi a véleménye minderről. Landovszkij azt válaszolta, hogy nem tudja. Nyomban hozzá -

tette, hogy Rakovszkijt lenyűgöző embernek találta, és ha hami sítással állnak szemben, akkor is rendkívüli az, amit mondott. Bárhogyan nézik is, egy zsenivel állnak szemben.

Kuzmin tábornok a következő megjegyzést tette:

„Ha van időnk, eszmecserét kell folytatnunk... mindig érdekel a kívülál -

ló véleménye. Most azonban állapodjunk meg a programunkban. Szük-ségem van önre, mint hivatásos és szerény emberre. Amit ön hallott, kü-

lönleges feladatköréből kifolyóan lehet olyasmi, amit elfúj a szél, de olyasvalami is, ami fontosságában minden mást felülmúlhat. Ebben az esetben a mérsékelt kifejezések használata nem kielégítő. Ebből az utób-bi lehetőségből kiindulva az elővigyázatosság arra kényszerít, hogy korlá -

tozzam azon személyeknek a számát, akik erről tudnak. Pillanatnyilag csak mi ketten tudjuk, mi hangzott el. Az, aki a hangrögzítő berendezést kezelte, nem tud franciául. Nem az én szeszélyem volt, hogy nem oroszul beszéltünk Röviden: hálás leszek, ha ön lesz a fordító. Pihenjen né-

hány órát Kiadom a szükséges utasításokat úgy, hogy a technikus megál-lapodik önnel az időben, és önnek le kell fordítania, és le kell írnia a beszélgetést olyan gyorsan, ahogyan csak lehetséges, amit aztán a technikus hangszalagra rögzít, hogy meghallgathassa. Ez kemény munka. Ön nem használhat írógépet, és a magnetofonnak nagyon lassan kell forognia.

238

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Amikor elkészült a francia változattal, el fogom olvasni. Néhány meg -

jegyzés és utóirat szükséges lesz, ezeket majd hozzáteszem. Tud ön gép-

írni?"

Landovszkij azt válaszolta, hogy csak nagyon lassan és két ujjal.

„Majd elrendezzük valahogy" — mondotta Kuzmin, és hívta a techni-kust, akivel Landovszkij megállapodott: 11 órakor már hozzálátnak a munkához. Mivel már reggel hét óra volt, elsietett, hogy néhány órát pi -

nenjen. A feladathoz pontosan nekiláttak Landovszkij kis irodájában. A fordításról két másolat készült, Landovszkij azonban magának is készített egy kópiát. Az utókor Landovszkij íróasztalának a belülről üreges lábába elrejtett titkos kópiából ismerhette meg Rakovszkij vallomását.

A történelmi tények alapján biztonsággal állíthatjuk, hogy Sztálin meg-fogadta Rakovszldj tanácsait, és annak megfelelően alakította át a Kreml politikáját Megkötötte a paktumot Hitlerrel és a II. világháború majdnem oontosan annak a forgatókönyvnek megfelelően zajlott le, ahogyan azt Rakovszkij a kihallgatáson felvázolta.

„Hangjukat hallottuk és nyelvüket megértettük.."

Kuzmin és Landovszkij beszélgetése a kihallgatásról) Kuzmin őszintén tépelődött, sőt vívódott napokon, sőt heteken keresztül.

Már csak emiatt is tudni akarta az orvos véleményét. Néhány hónap múl-va, amikor ismét találkoztak, megkérdezte tőle, hogy mennyire emlékszik az elhangzottakra és milyen következtetéseket vont le belőlük?

Landovszkij (a továbbiakban Land): Egészen jól emlékszem. Ne fe-ledje, hogy én kétszer hallgattam meg ezt az eszmecserét. Azután kétszer le is írtam. És még le is fordítottam. Megtudhatom, hogy kik azok az em -

berek, akiket Rakovszkij egyszerűen csak „Azoknak" nevezett? Idézzük szó szerint az orvos és a tábornok beszélgetését:

„Kuz: Megbízom önben, és őszintén megmondom, hogy nem tudjuk.

Helyesebben, nem tudjuk pontosan, hogy kik is azok az „Azok", de az utolsó pillanatban számos dolog megerősítette mindazt, amit Rakovszkij mondott. Például igaznak bizonyult, hogy Hitlert a Wall Street bankárai finanszírozták. Sok minden más is igaz. Ezekben a hónapokban, amelyekben nem találkoztam önnel, olyan kutatómunkának szenteltem az időmet, amely a Rakovszkij által adott információval kapcsolatos. Igaz, nem voltam képes pontosan megállapítani, kik ezek a tekintélyes személyiségek, de tény, hogy olyan környezet veszi körül őket, amelyben megtalálhatóak a pénzemberek, a politikusok, a tudósok és még a magas rangú egyházi személyek is. Vagyon és hatalom van jelen olyan személyekkel együtt, akik magas tisztségeket viselnek. Ha fel akarjuk mérni a helyzetű-

239

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ket, akkor az eredmény meglehetősen különösnek és megmagyarázhatat-lannak tűnik, legalábbis mindennapi fogalmaink fényében... Nézeteik nagy hasonlóságot mutatnak a kommunista elképzelésekkel, természete -

sen nagyon különös kommunista ideákkal. De hagyjuk most ezeket a kér -

déseket, jellegzetességeiket, politikai irányultságukat és arculatukat; objek -

tíven, ahogyan azt Rakovszkij mondaná, 'Azok' vakon utánozzák Sztálint tetteikben és hibáikban, s ténylegesen, a kommunizmust építik. 'Azok'

csaknem betű szerint követték Rakovszkij tanácsát. Semmi konkrét jelt nem adtak, de nem is volt elutasítás .. .ellenkezőleg, 'Azok' nagy figyelmet szenteltek mindennek. Davies nagykövet gondosan célzott az elmúlt pe-rekre és még olyan messzire is elment, hogy jelezte: igen jó benyomást tenne az amerikai közvéleményre, ha Rakovszkij amnesztiában részesülne a közeljövőben. Gondosan figyelték őt a márciusi tárgyalások alatt, ami természetes. A nagykövet személyesen volt jelen valamennyin. Nem engedtük meg, hogy technikai személyzetet hozzon magával, és így bármiféle kapcsolatot teremtsen a vádlottal. Davies nem hivatásos diplomata, és nem ismeri a specifikus technikákat. Megfigyelésre kényszerült és vélemé-

nyem szerint a szemével próbált kommunikálni. Úgy gondoljuk, hogy Rosenholtzban és Rakovszkijban tartotta a lelket Ez utóbbi visszaigazolta a nagykövet érdeklődését és bevallotta, hogy egy titkos szabadkőműves jellel üdvözölte őt

Van egy másik különös ügy is, amit nem lehet félreérteni. Március 2-

án hajnalban fogtunk egy rádióüzenetet valamelyik rendkívül nagy erejű

adóállomásról: 'Amnesztiát vagy növekszik a náci veszély...' Ezt a rejtje -

lezett rádióüzenetet saját londoni nagykövetségünk titkos kódjával továb -

bították. Meg kell értenie, hogy ez valami rendkívüli fontosat jelentett.

Land: De nem volt valóságos a fenyegetés?

Kuz: Hogyhogy nem?! Március 12-én fejeződött be a Legfelsőbb Bíró-

ság tárgyalása és este 9 órakor kezdődött meg az ítélethozatal. Ugyanazon a napon, március 12-én reggel 5.30-kor Hitler kiadta a parancsot gépesített hadosztályainak, hogy hatoljanak be Ausztriába. Ez természetesen csupán katonai díszfelvonulás volt. Elegendő okot adott azonban ahhoz, hogy el -

gondolkodjunk rajta. Vagy olyan korlátoltnak kellett volna lennünk, hogy Davies üdvözleteit, a rádióprogramot, a rejtjelet, az invázió egybeesését az ítélethozatallal, valamint Európa hallgatását csupán merő véletlenszerűsé -

geknek tekintsük? Nem! Fizikai valóságukban nem láttuk ’Azokat’, de hangjukat hallottuk és nyelvüket megértettük."

240

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Foglaljuk össze Rakovszkíj főbb tételeit

A párizsi békeszerződések és a versailles-i szerződés, továbbá a Népszö-

vetség mind a forradalom - a világforradalmi folyamat, azaz a világállam -

hoz vezető forradalmi kommunizmus és forradalmi pénzuralom — előfeltételei voltak. A versailles-i szerződést kifejezetten úgy alkották meg, hogy elősegítse Németország elszegényedését, proletarializálódását, a tömeges munkanélküliséget és éhínséget, amelynek együttes hatásaként győznie kellett volna a kommunista forradalomnak Németországban is Oroszországhoz hasonlóan.

A Pénzügyi Internacionálé, amit Rakovszkij Kapinternek nevezett, azt akarta, hogy Lev Trockij legyen Szovjet-Oroszország diktátora Sztálin helyett. Ez lehetővé tette volna, hogy a Pénzügyi Internacionálé közvetlenül is a nemzetközi kommunista mozgalom irányítója legyen. De a rendőr -

zseninek bizonyult Sztálin magához ragadta az abszolút hatalmat. Az ő

egyszemélyi diktatúrája azonban már túl sok volt a Pénzügyi Internacioná-

lénak. A Pénzügyi Internacionálé, amely ma nemzetközi pénzügyi közös -

ségnek hívja magát, úgy gondolta, hogy Sztálin annyira a bonapartizmus útjára tért, hogy formálisan is Oroszország cárja lesz. A Pénzügyi Internacionálé szemében Sztálin legnagyobb bűne az volt, hogy a forradalmat értsd a nemzetközi bankárok világuralmának szervezett erőszakkal törté -

nő elősegítését) alárendelte az államnak ahelyett, hogy az államot állította volna a bankárok világuralmának szolgálatába. De a Pénzügyi Int ernacionálé attól is tartott, hogy ha Sztálint idő előtt elpusztítja, akkor azzal a kommunizmust — saját találmányát — is, mint rendszert elpusztítja.

A pénzdiktatúra és a kommunista diktatúra ikertestvérek Rakovszkij szóhasználatából kiderül, hogy kommunizmus alatt a nemzetközi pénzügyi közösség diktatórikus uralmát, illetve uralmának az egyik lehetséges modelljét kell érteni. Ebben a hatalmi konstrukcióban a nem -

zetközi bankárok a háttérből irányítják az objektíve szolgálatukban álló kommunista vezetőket, és rajtuk keresztül a kommunista államot. A kommunista állam viszont erőszakkal elveszi a társadalom teljes vagyonát Ez -

zel lehetővé válik az önálló anyagi bázisuktól megfosztott állampolgárok önrendelkezésének a korlátozása, illetve felszámolása. A pártállami diktatúra uralkodócsoportja az állampolgárok vagyonának elvételével együtt ki -

sajátítja magának az egyes emberek életével való rendelkezést is az emberi jogok és a politikai szabadságjogok önkényes korlátozásával. A társadalom nyíltan a kommunista diktatúráé, ez utóbbi pedig álcázva a nemzetközi bankároké.

Szemtanúi lehetünk annak, hogy az 1989 utáni rendszerváltás eredményeként egyre inkább kibontakozik a nemzetközi bankárok irányítósze -

241

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

repe a világ pénzügyi, gazdasági és politikai é letében. Az egykori kommunista világrendszer országaiban már nem a mindenható kommunista állam révén teszik rá a kezüket a társadalom vagyonára, és nem rendőri elnyomással tartják függésben az állampolgárokat Ma a kezükben lévő pénzmonopólium segítségével hajtják uralmuk alá a kormányzatokat, és tömeges eladósítással valamint a gazdasági függés legváltozatosabb eszközeivel ellenőrzik a vagyont és az állampolgárok életét A globalizációnak nevezett pénzügyi forradalommal felszámolták a polgári demokrá ciák szociális piacgazdaságon alapuló jóléti államát, magukhoz ragadva a szuverén nem -

zetállamoktól a legfontosabb uralmi eszközt: a gazdasági és pénzügyi ha -

talmat. A kommunista forradalomtól a pénzügyi forradalom vette át a sta -

fétabotot A világforradalom győzelméhez, a globális pénzdiktatúra világ -

államához (Rakovszkij szóhasználatával a kommunizmushoz) vezető leg -

hatékonyabb eszköz továbbra is a háború. Ez változatlanul megmaradt „a történelem mozdonyának." A terrorizmus ellen meghirdetett örök h áború is valójában az egy központból irányított világállam mielőbbi létrehozásá -

ért, a globális pénzdiktatúra „örök békéjéért" folyik.

A kommunista diktatúrát a nincstelen proletárok diktatúrájának, prole -

tárdiktatúrának, vagy szépítgetve a munkásosztály uralmának is nevezték.

Mint tudjuk, ebből annyi volt igaz, hogy a társadalom túlnyomó része va -

lóban nincstelen proletár volt. A munkásosztály pedig csak annyiban volt

„uralkodóosztálynak" tekinthető, hogy önuralmat kellett gyakorolnia, ami -

kor a fegyveres erőszak következményeként el kellett tűrnie az idegen zsoldban álló önjelölt kisebbség illegitim hatalmát A jelenlegi pénzdiktatúra a nemzetközi bankárok egyre kevésbé álcá -

zott uralmát jelenti a társadalom többi része felett. Az integrált hatalmi eli t és a részét alkotó politikai elit ennek az alibidemokráciával álcázott pénz -

diktatúrának a kiszolgálója. Mind a kommunista diktatúra, mind a pénz -

diktatúra kétpólusú rendszer, mert mindkettőben az egyik oldalon a ha -

talmat gyakorló szűk érdekcsoportok, a másik oldalon pedig a tőlük függő, bérből és fizetésből élők, illetve segélyezettek találhatóak. A nemzetközi pénzügyi közösség, azaz a Rakovszkij által Pénzügyi Internacionálénak nevezett háttérhatalom csupán a kétpólusú uralom rendőri változatát cserélte le az uralom pénzügyi módszerekkel gyakorolt, álcázottabb változatára. Így válik érthetővé, hogy miért tudott a korábbi internacio -

nalista-kommunista uralkodó réteg olyan simán átalakulni kozmopolita-globalista vezetőréteggé.

Az egykori szovjet birodalomhoz tartozó országokban a nincstelen és formailag is jogfosztott proletárok helyébe az ugyancsak nincstelen -

nagyrészt csak papirosjogokkal rendelkező - adósproletárok léptek. Az adósproletárok Magyarországon is rendelkeznek formailag emberi jogok-242

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kal és politikai szabadságjogokkal, de a pénzügyi feudalizmus kialakult viszonyai miatt évente máris három-négy hónapot ingyen (kamatfizeté-

sért) kénytelenek dolgozni - robotolni! - az arctalan pénzviszonyok mögé elrejtőzött névtelen uraiknak. Az ország erőforrásait piócaként elszívó parazita adósságtömegtől a közpénzrendszer visszaállítása nélkül nem lehet megszabadulni, mert ekkora adósság soha nem fizethető vissza. Az adós-ságszolgálati terhek, a törlesztés és a kamatfizetés valójában örök szolga -

ságra kényszeríti a formailag szabad embereket. A magyar adósproletár így soha nem lehet önrendelkezéssel bíró szabad állampolgár, akinek van kellő anyagi bázisa és politikai befolyása ahhoz, hogy érvényt szerezzen saját akaratának.

Látnunk kell, hogy a világot irányító háttérhatalom az elmúlt két évti -

zedben nemcsak keleten, de nyugaton is rendszerváltoztatást hajtott végre.

Mind az idejétmúlt keleti kommunista rendszert, mind a világstratégiájá -

nak útjában álló nyugati szociális piacgazdasági rendsze rt (és annak jóléti államát) a saját pénzdiktatúrájára cserélte le. Ezzel nagy lépéssel vitte előre a világforradalmat, amelynek a célja a globális pénzdiktatúra, a valódi kom -

munizmus bevezetése az egy központból irányított világállam, a Globális Unió keretében.

Ma a világállamot alkotó világrégiók (pl. az Európai Unió, az egész amerikai földrészt tömörítő Amerikai Unió, az EU mintájára Ázsiai és Af-rikai Unió) létrehozása és az ENSZ globális kormányzati intézménnyé va -

ló átalakítása van folyamatban. A tervezett világállam pénzdiktatúrájának nincs szüksége államokra (sem keleti diktatúrákra, sem nyugati demokráci -

ákra), csak szuverenitás nélküli régiókra. Így már érthető, miért tartotta szükségszerűnek az állam elhalását a marxizmus a kommunizmus világméretű győzelme idején. De az is így válik érthetővé, hogy a jelenlegi pénzuralmi rendszer miért tesz meg mindent az önálló államiság felszá -

molására.

A kommunista rendszerben a pártdiktatúra bevezetése az állampol -

gárok érdekeit képviselő közhatalom — a lakosság önrendelkezését szavatoló állam — szinte teljes felszámolásával járt együtt. Az a kommunista párt, amely egy szűk érdekcsoport partikuláris érdekeit képviselte, lenyelte az egész társadalom érdekeit és akaratát megtestesítő államot. A szovjet birodalom felbomlása után az alulról nem ellenőrizhető nemzetek feletti struktúráknak a népekre való rátukmálásával számolják fel a szuverén ál -

lamiságot. Így kényszerítik ki az állam Marx által meghirdetett „elhalását".

Mindez csak alátámasztja, hogy Rakovszkij igazat mondott, amikor hangsúlyozta, hogy a Kominternt és Kapinternt egyaránt „Azok" irányítják, s hogy magasabb szinten a kommunizmus sohasem az elnyomottak érdekeit szolgálta. A beavatottak számára a „magasabb marxizmus" szerint ér -

243

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

telmezett kommunizmus kezdettől fogva „Azoknak" a világuralmát jelen -

tette, a globális pénzdiktatúra világállamának a létrehozását .

Az Európai Unió - a világállam régiója

Az EU alkotmányának nevezett megállapodás francia és holland elutasítá -

sa egy évek óta érlelődő mélyebb válság tünete. Az EU még Franciaorszá-

got és Hollandiát sem tudta megvédeni a pénzuralmi globalizáció rombo -

ló hatásaitól, pl. a termelő vállalatok elköltözésétől, a tartós munkanélküli -

ségtől, a magas adóktól, az egyre növekvő eladósodástól, a szociális in-tézményrendszer gyorsuló ütemű lebontásától. Az emberek védelmet keresnek természetes közösségeiknél - a családnál, és a nagyobb családnál, a nemzetnél - de nem találnak. A nemzetállam ugyanis ma már eszközte-lenné, csaknem cselekvőképtelenné vált. A legfőbb hatalmi eszköz, a monetáris szuverenitás közvetlenül a nemzetközi bankárokhoz került a Frankfurtban működő Európai Központi Bank révén, amely szuverén államként működik az Európai Unión belül. Sem az EU irányító szervei - a tanács, a bizottság és a parlament -, sem az egyes tagállamok kormányai nem szólhatnak bele, miként gyakorolja a monetáris hatalmat. Ezért nem tudnak már az egyes tagállamok nagyarányú munkahelyteremtő programokat beindítani.

Az EU-ról egyre inkább nyilvánvaló lett, hogy nem a benne társult népek szükségleteit és érdekeit képviseli, hanem az önös érdekeit hajszoló pénztőke engedelmes kiszolgálója. Az önrendelkezésüket megtartó, szociális piacgazdasággal rendelkező jóléti államok helyét, amelyek azért t ár-sultak, hogy egyes termelési és kereskedelmi feladataikat optimálisabban láthassák el egy nemzetek feletti birodalmi struktúra és bürokrácia foglalta el, amely tervgazdasági technikákkal (kvótarendszerrel), valamint admi -

nisztratív eszközökkel történő újraelosztással kormányoz. Ebben a konstrukcióban nem érvényesül az egyenlő elbánás, a kölcsönösség és a viszonosság, valamint a valódi szolidaritás elve. A nemzetek Európája helyére a pénzvagyonosok önző uralma került. Ez a birodalmi struktúra azonba n természetellenes. Egyrészt kiszolgáltatta Európát a globalizáció pusztító hatásainak, másrészt megakadályozza, hogy a nemzetállamok védekezhes -

senek ellene. Ha ugyanis a nemzetek, államok együttműködésének az el-mélyítése, a kooperatív integráció haszn os és kívánatos, a nemzetek feletti birodalomba való beolvadást eredményező eltúlzott integráció már egyér -

telműen károsnak minősíthető.

Onnan lehet tudni, hogy az EU a jelenlegi formájában szükségtelen, hogy nem volt képes megnövelni az egy főre és négyzetkilométerre eső

teljesítményt. Ha pedig egy államszervezeti szuperstruktúra nem jár a telje -

244

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

sítmény és a versenyképesség növekedésével, akkor arra nincs szükség.

Természetellenes képződménnyé vált, és ezért le kell bontani.

Az Európai Unióról tehát fokozatosan nyilvánvalóvá vált, hogy nem a benne résztvevő népek érdekeit szolgálja, hanem annak a világstratégiának a részét képezi, amelynek a célja a pénzdiktatúra világállamának mielőbbi létrehozása. Az EU ennek a Globális Uniónak csak az egyik régiója lenne.

A franciák és hollandok ráéreztek erre a problémára. Valószínűleg más népek is csatlakoznának hozzájuk, ha ez népszavazás formájában meg lenne nekik engedve. A nemzetközi pénzügyi közösség vezetői, vagyis

"Azok" hozták létre az Európai Uniót a nagy hatalmú Bilderberg-csoport segítségével. Irányítását pedig az Európai Üzletemberek Kerekasztala (European Round Table of Industrialists) nevű zárt társaság végzi, amely szintén, "Azok" szervezetének tekinthető.

A Szovjetunió „Azok" világtörténelmi kísérlete volt Az 1920-as és 1930-as években még javában folyt a kommunizmussal va-ló kísérletezés, és a Pénzügyi Internacionálé nem akarta ezt Sztálin miatt feladni. Ezért inkább tűrte, hogy átmenetileg egy bonapartista irányítsa kí -

sérleti államát, a Szovjetuniót. Ma már világosan látható, hogy a demokratikus burzsoá államok is a nemzetközi pénzuralom útjában állnak, és ezért a világforradalomnak (vagyis a nemzetközi bankárok globális pénzdiktatú -

rájának) fel kell számolnia ezeket a hagyományos polgári álla mokat is a megfelelő időpontban. 1938-ban azonban mindezt úgy kellett elérni, hogy ne induljon háború a nemzetközi bankárok fontos kísérleti állama, a Sztá -

lin bonapartizmusa miatt „elhajlóvá vált" Szovjetunió ellen.

Rakovszkij szerint a megoldás erre a dilemmára Németország felerősí-

tése és egy erős ember, Hitler hatalomra segítése volt. A háttérhatalom ve-zérkarához tartozó Warburg-bankház vezetői ezért küldték el megbízottai -

kat Hitlerhez, és állapodtak meg vele, hogy nagyarányú pénzügyi támoga -

tásban részesítsék a nemzetiszocialista pártot. Ennek eredményeként a nemzetiszocialisták éveken át dollármilliókat kaptak a City of London és a Wall Street vezető pénzembereitől, valamint sok millió márkát a német bankároktól és nagytőkésektől a Wall Street berlini megbízottján, Hjalmar Schachton keresztül. Hitler azonban hatalmas bűnt követett el a Pénzügyi Internacionáléval szemben, amikor megszegve a megállapodást, magához vonta a pénz kibocsátásának előjogát, és nemcsak fizikai formát öltő pénzt bocsátott ki, de ún. számlapénzt is. Így Hitler lényegében tá-

madást intézett a nemzetközi pénzügyi közösség gazdasági hatalmának legfontosabb pillére, a pénzkibocsátás-hitelezés és kamatszedés magánmonopóliuma ellen. Ezért a többi burzsoá állammal együtt az ő rendszerének is pusztulnia kellett.

245

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Rakovszkij tehát úgy látta, hogy újabb nagyszabású háborúra van szükség a nemzetállamok felszámolására, valamint a kereszténység, mint vallás-és értékrendszer eltörlésére. A kihallgatásán szó szerint ezt mondotta: „Valójában a kereszténység az egyeden igazi ellenségünk." De figyelemre méltó az is, amit az illuminátus Rakovszkij a háborúval kapcsolat -

ban hangsúlyoz: eszerint

„Minden őszinte kommunista Lenint utánozza. A bolsevik bálvány szerint a legnagyobb forradalmi stratégáknak mindig akarniuk kell a háborút Semmi sem tudja olyan hatékonyan közel hozni a forradalom győ-

zelmét, mint a háború. Ez alapvető marxista-leninista tanítás."

1938-ban a cél az volt, hogy Hitler háborúját kelet felől nyugati irányba té-

rítsék el. Azok ellen a keresztény államok ellen kellett felsorakoztatni a német katonákat, amelyek látszólag a háttérhatalom szövetségesei. Ra -

kovszkij úgy gondolta, helyesen, hogy a Pénzügyi Internacionálé biztosíta -

ni fogja, hogy ezek a szövetséges keresztény államok csak Hitlernek üzen-jenek hadat, a Szovjetuniónak pedig ne. Sőt! Támadás helyett egyenesen segíteni fogják a Szovjetuniót. Az Egyesült Államok pedig egészen addig nem lép be a háborúba, amíg nem éri támadás.

,,De az Egyesült Államok urai meg tudják szervezni, hogy támadás érje őket Az Amerika elleni támadást ki lehet találni. A kapitalista államok el fogják pusztítani egymást, ha megszervezik az összecsapást két szárnyuk a fasiszta és a burzsoá szárny között"

— fogalmazta meg Rakovszkij.

A továbbiakban ezt állítja:

„Csak egy cél van, egyetlenegy a kommunizmus győzelme. Nem Moszkva fogja rákényszeríteni ezt a demokratikus államokra, hanem New York. Nem a 'Komintern' (Kommunista Internacionálé), hanem a

'Kapintern' (Kapitalista Internacionálé) a Wall Streeten."

Az eljövendő háborúban a demokratikus államok és a vezető fasiszta ál -

lam a végsőkig ki fog merülni. Ezzel szemben a Szovjetunió megerősödik.

„Ki más lenne képes rákényszeríteni Európára egy ilyen nyilvánvaló és tökéletes ellentmondást? Mi lenne képes elvezetni a teljes öngyilkossághoz? Erre csak egyetlen erő képes: a pénz. A pénz hatalom, amely ténylegesen az egyeden hatalom.

246

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

1929. október 24-én összeomlott a tőzsde és ez fontosabb a forradalom (értsd a nemzetközi beruházó bankárok pénzdiktatúrájának a bevezetése) szempontjából, mint az 1917-es nagy októberi szocialista forradalom. Ezt — az 1929-est — nevezték a „nagy forradalomnak", minthogy a nagy gazdasági válságból indult ki."

1938. március 11-én, Rakovszkij bírósági tárgyalását megelőzően az Egyesült Államok akkori moszkvai nagykövete: Joseph E. Davies nyíltan kijelentette, hogy az amerikai közvélemény szemében sokat javítana a Szovjetunió megítélésén, ha Rakovszkij amnesztiában részesülne. A kirakatper bírósága végül is olyan ítéletet hozott, amelyben megállapította, hogy Rakovszkij nem vett részt semmilyen államellenes összeesküvésben. Ez azonban — mint láthattuk - nem akadályozta meg a bíróságot abban, hogy 20 évi börtönbüntetést szabjon ki rá.

Az 1938-as év további eseményei, valamint az azt követő évek törté -

nelmi tényei, úgy tűnik, mintha csak azt bizonyítanák, hogy Sztálin és a többi világtörténelmi szereplő csupán végrehajtotta azt a forgatókönyvet, amelyet a zseniális Hrisztyián Georgijevics Rakovszkij felvázolt. Anthony C. Sutton, a Stanford Egyetem, valamint a Hoover Intézet kutatója és egykori tanára a Wall Street and the Rise of Hitler — A Wall Street és Hitler felemelkedése (Seal Beach, CA: 76 Press, 1976) című könyvében bizonyítja, hogy az amerikai pénzemberek finanszírozták Hitlert és hozták olyan helyzetbe, hogy megindíthatta a II. világháborút.

Azt a körülményt, hogy a nemzetközi bankárok részt vettek az 1917-es forradalom pénzügyi támogatásában és a bolsevikok hatalomra segíté-

sében, Anthony C. Sutton ugyancsak bebizonyította dokumentált szakmunkájában. E munkájának címe: Wall Street and the Bolshevik Revolution. —

A bolsevik forradalom és a Wall Street (Rochelle, NY: Arlington House, 1981). Ezen túlmenően Sutton háromkötetes Western Technology and Soviet Economic Development 1917—1965 — A nyugati technológia és a szovjet gazdasági fejlődés 1917 és 1965 között (Stanford, California: Hoover Institution Press, 1973) művében nem kevesebbet állít hatalmas tényanyagra támaszkodva, mint azt, hogy az a fejlett technológia (know-how) és a nyersanyagoknak egy jelentős része, valamint a pénzügyi eszközök döntő többsége, amelyek révén a Szovjetunió fel tudta építeni hatalmas ipari és katonai gépezetét és fenyegethette a nyugati világot, valójában az Egyesült Államoktól származott. Sutton szerint ez olyannyira igaz, hogy az egykori Szovjetunióra nyugodtan rá lehetett volna írni, hogy „Made in the USA".

A szovjet kormányzat a II. világháború idején kapta az Egyesült Álla -

moktól a legnagyobb arányú katonai és technológiai támogatást az ún.

247

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Lend-Lease Program keretében. A kölcsönbérleti törvényt (Lend-Lease Actet) az Egyesült Államok törvényhozása, a washingtoni Kongresszus 1941. március 11-én fogadta el. Ez felhatalmazta az amerikai elnököt, hogy a nemzetiszocialista Németország és a fasiszta Olaszország elleni koalícióban részt vevő államoknak hadianyagokat, hadifontosságú nyers -

anyagokat és más árukat adjon kölcsönbe, illetve bérletbe. A hadban álló antifasiszta országoknak nyújtandó segítséggel együtt a kölcsönbérleti tör-vénynek még egy másik célja is volt: az Egyesült Államok kivitelének fokozása, és a nagy amerikai cégek profitjának növelése. E törvény alapján az Egyesült Államok 1941 márciusától 1945 augusztusáig 46 milliárd dol -

lár értékű árut szállított. Ebből 30 milliárd 269 millió értékűt Nagy-Britanniának. A Szovjet Birodalom lényegesen kevesebbet kapott — 9800 millió dollár értékű árut. Az Egyesült Államok cserébe 7300 millió dollár értékben kapott árucikkeket a szövetséges országoktól. A Lend-Lease kereté-

ben nyújtott áruk és szolgáltatások értéke a németellenes koalíció összes háborús kiadásának mintegy 6%-át tette ki. A II. világháború után a Lend-Lease-ből származó kötelezettségek nagy részét elengedték. Moszkva és Washington 1972. október 18-án egyezett meg, hogy egy csomagterv ré-

szeként végleg lezárják a kölcsönbérleti szerződésből származó tartozások ügyét

Anthony Sutton adatai szerint azonban az Egyesült Államok nem 9800 millió dollár értékben, hanem több mint 11 milliárd dollár értékben szállított a Szovjetuniónak hadianyagokat, bombázó - és vadászrepülőgé-

peket, légvédelmi fegyvereket, olajfinomító berendezéseket, mozdonyo-kat, teherjárműveket, komplett gyárakat és más ipari berendezéseket.

Mindezt betetézte az, hogy nem nyíltan és nem hivatalosan, de az Egyesült Államok (pontosabban a háttérben irányító pénzhatalom) átjátszotta Oroszországnak az atombombagyártáshoz szükséges technológiai ismereteket is. Ezt George Racey Jordan őrnagy, aki meg volt bízva a Lend-Lease keretében küldendő szállítmányok irányításával és ellenőrzésével, fedezte fel a Montana tagállamban lévő Great Falls légitámaszpontján.

Megtalálta az atombombagyártás teljes dokumentációját és a hozzá szük -

séges anyagokat is, valamint közel háromnegyed tonna atombomba gyár-tásához szükséges urániumot.

James Roosevelt, Franklin Delano Roosevelt elnök fia részletesen beszámol 1980-ban megjelent könyvében (A Family Matter — Egy családi ügy), hogy apja miként adta át a Szovjetuniónak 1943-ban és 1944-ben az atombomba építéséhez szükséges dokumentumokat A könyv borítójára azt írták rá, hogy James Roosevelt „a hátborzongató" drámát és a hiteles -

séget ötvözte regényében. A szovjet tudósok Sztálin parancsára már 1949-ben felrobbantották az első orosz atombombát.

248

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Megvilágításra szorul az a körülmény is, hogy miként lépett be az Egyesült Államok a II. világháborúba. Ezt ismerteti Alex Jones, a Fake Terror— The Road To Dictatorship — Színlelt terror — Út a diktatúrához című

írásában (elérhető az interneten, az alábbi címen: www.infowars.com):

„Megnyitotta az utat a háborúhoz, amikor Japán aláírta a háromoldalú megállapodást Olaszországgal és Németországgal, és ebben mindhárom fél kölcsönös kötelezettséget vállalt a másik védelmére. Hitler még a provokáció ellenére sem üzenne hadat az Egyesült Államoknak De ahhoz kéznél voltak az eszközök hogy Japán tegye ezt meg.

Az első feladat olaj-és acélembargó életbe léptetése volt Tokióval szemben, felhasználva ürügyül az ázsiai szárazföldön folytatott japán há -

borúkat Ez arra kényszerítette Japánt, hogy mérlegelje az olajban és nyersanyagokban gazdag térségek megszerzését Indonéziában. Az euró-

pai hatalmak katonailag kimerültek az európai háborúban és az Egyesült Államok volt az egyetlen csendes-óceáni hatalom, amely képes volt arra, hogy megakadályozza Japánt Holland Kelet -India (a mai Indonézia) elfoglalásában. Japánnak olajra volt szüksége, ezért el kellett foglalnia In -

donéziát. Ennek előfeltétele volt az amerikai h adiflotta fenyegetésének elhárítása Pearl Harbornál. Vagyis Japánnak soha nem volt valódi válasz -

tási lehetősége.

Ahhoz, hogy kellően felrázzák az amerikai népet, Rooseveltnek szüksége volt arra, hogy Japán elsőként és nyíltan támadjon. A japán tá-

madásnak a lehető legvéresebbnek kellett lennie. Olyan álnok hátbatá -

madásnak kellett látszódnia, amely hasonló ahhoz, ahogyan azt a japánok tették az oroszokkal szemben. (Az orosz—japán háború a japánok Port Arthur elleni meglepetésszerű támadásával kezdődött 1904. február 8-

án.) Ettől a pillanattól kezdve egészen az 1941. december 7-i Pearl Harbor elleni japán támadásig Roosevelt és munkatársai gondoskodtak arról, hogy a Hawaiiban tartózkodó Short tábornok és Kimmel tenger -

nagy teljes tájékozatlanságban legyen tartva a japán hadiflotta helyzetéről és támadási szándékáról. Ők lettek a támadás bűnbakjai.

Az amerikai kongresszus, az Egyesült Államok törvényhozása a kö-

zelmúltban posztumusz felmentette a felelősség alól mind Short tábor -

nokot, mind Kimmel tengernagyot és helyreállította katonai rangjukat is.

A hadsereg testülete arra a döntésre jutott, hogy az időközben titkosítás alól felmentett dokumentumok megerősítették: a Fehér Ház és a washingtoni kormányzat időben tudott a közelgő támadásról, pontosan ismerte, hol tartózkodik a japán hadiflotta, és azt is tudta, hogy milyen céllal, hová hajózik Roosevelt elnök ténylegesen parancsot adott arra, hogy a repülőgép-anyahaj ók és a hajóhad védelmét ellátó rombolók tá -

249

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

vozzanak Pearl Harborból, hogy az vonzóbb támadási célpont legyen.

Megismételjük, hogy mindezt a hadsereg szakértői testülete állapította meg utólag.

Következzék néhány idézet

„Az a sokat ismételt állítás, hogy a japán hadiflotta rádiós hírzárlatot tar -

tott fenn útban Hawaii felé, hazugság. Azok között a lehallgatott rádió-

üzenetek között, amelyeket ma is őriznek az NSA archívumaiban, megtalálható az az üzenet, amelyet a japán Shirya küldött kódolatlanul: 'Kö -

zelítünk az északi szélesség 30., valamint keleti hosszúság 154,2 fokához.

Várható megérkezési időpont Hawaii közelébe: dec. 3-a"

Franklin Delano Roosevelt jelentette ki:

„Semmi sem történik magától; ami megtörténik, az meg volt tervezve."

Annak a szemléltetésére, hogy melyek a „megtervezett" dolgok, legyen itt egy idézet az ismert brit író, Douglas Reed: Far and Wide (Messze és tá-

vol) című könyvéből (London: Jonathan Cape, 1951) Ebben az idézetben Douglas Reed beszámol egy 1942-ben tett jövendölésről:

„Milyen valódi célt érvényesített, vagy követett Mr. Roosevelt, amikor latba vetette birodalmi hatalmát? A földünk újrafelosztásáról szóló és 1942-ben publikált tervnek azon alapelveit követte, amelyet a Csoport az Új Világrendért nevű titkos társaság készített sokkal korábban, élén Moritz Gomberggel. Amit ez a csoport javasolt, abban az időben megdöbbentő volt, de messzetekintőnek bizonyult. Legfőbb ajánlásaik szerint a kommunista birodalmat ki kell terjeszteni a Csendes-óceántól a Rajnáig, amelynek így az érdekszférájába tartozna Kína, Korea, Indokína, Sziám és a Maláj-félsziget; és hogy a zsidó államot létre kell hozni. Ezt a két projektet nagyjából megvalósították Kanada és számos 'stratégiai sziget' átkerül az Egyesült Államokhoz. Nyugat-Európa fennmaradó or-szágainak el kell tűnniük az 'Európai Egyesült Államokban' (ezt az el -

gondolást ma rendkívüli módon erőltetik). A brit világbirodalmat le kell csökkenteni, Holland Nyugat-India Új-Zélanddal együtt csatlakozzon Ausztráliához. Ez az elgondolás úgy tűnik, mint egy három szakaszból álló hatalmas művelet második lépésének forgatókönyve, amelynek a leglényegesebb részét végrehajtották; és ami még hátramaradt, azt energiku -

san éppen most kísérlik meg végrehajtani)." - (Idézett mű 245—246. ol-250

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A Douglas Reed által hivatkozott jelentés egészen profetikusnak bizonyult Minden ebben az irányban halad anélkül, hogy elhangzana, hogy az Új Világrend érdekében tevékenykedő titokzatos csoport tervét hajtják végre.

Érdemes még egyszer visszatérni Joseph E. Davieshez, az egykori moszkvai nagykövethez, aki 1943. január 20-án előadást tartott a Los Angeles-i Városházán rendezett tanácskozáson, amelyről a London Times 1943. január 22-én számolt be olvasóinak. Eszerint Nagy-Britannia nem volt a II. világháborút megelőzően Németország háborús célpontja. A németek 1940-ben felajánlották, hogy elmozdítják Hitlert, ha cserébe meg-teremthetnék a békét Nagy-Britanniával. Azt szabták feltételül, hogy Anglia és szövetségesei engedjék meg Németországnak, hogy fenntarthassa vezető szerepét Európában. Ezt a német ajánlatot azonban gondosan el -

titkolták a brit polgárok elől egészen addig, amíg Davies nagykövet mégis -

csak említést tett róla.

London és Párizs Varsótól tette függővé, hogy mikor kezd háborút Németország ellen a kilátásba helyezett hadüzenet elküldésével. A lengyel vezetés felbátorodva ezen az ígéreten nem volt hajlandó semmilyen kompromisszumra sem Danzig (a jelenlegi Gdansk), sem a Kelet-Poroszországhoz vezető közlekedési folyosó („Korridor") kérdésében. A már ismert Molotov—Ribbentrop-paktum nyomán valóban Németország kezdett elsőként katonai akcióba Lengyelország ellen. A II. világháborút formailag mégsem ő kezdte el, hanem Nagy-Britannia, amikor ezért hivatalosan hadat üzent Németországnak. Hamarosan Párizs is csatlakozott Londonhoz. Moszkva címére természetesen nem ment hadüzenet, noha Lengyelország nagyobb részét, 52%-át a Vörös Hadsereg szállta meg.

Mindössze két hét különbség volt a két támadó fellépése között Hitler még 1941. május 10-én is tett egy kísérletet, hogy létrehozza a megegyezést Londonnal. Pártbeli helyettesét, Rudolf Hesst Skóciába küldte egy kis repülőgépen, azzal az üzenettel, hogy nem kívánja legyőzni Angliát, és véget akar vetni a harcoknak. Berlin egyeden feltétele az volt, hogy a Németország és Anglia között folyó tárgyalásokat ne a Churchill vezette kormány folytassa. Rudolf Hesst brit részről fogolyként kezelték, majd háborús bűnösként elítélték. Ő volt a spandaui börtön utolsó foglya.

Hess 1987-ben halt meg; halálának homályos körülményeiről máig viták folynak.

Rakovszkíj halála és a jegyzőkönyv utóélete

Kuzmin NKVD-es tábornok (René Duval) betartotta szavát és megmen-tette Rakovszkij életét. Ennek köszönhető, hogy az 1938 márciusában megrendezett harmadik moszkvai koncepciós perben három másik vád-251

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

lott-társával — Sz. A. Bezszonowal, Pletnyevvel és dr. Levinnel - egyetemben Rakovszkijt is börtönbüntetésre ítélték és nem végezték ki, mint a másik 18 vádlottat — köztük Buharint. Mint már utaltunk rá, húsz év lá-

gerben letöltendő szabadságbüntetést kapott.

A háborúra készülődő szovjet vezetés 1939-ben elhatározta, hogy a Belügyi Népbiztosság keretében NKVD-s (Narodnij Komisszariat Vnut-rennih Gyel — Belügyi Népbiztosság) hadosztályokat állítanak fel a gulag -

táborok lakóiból speciális feladatok ellátására (gulag - Glavnoje Upravle-nyija Lagerej — Állami Táborfelügyelet). Ezeket a gulagfoglyokból szervezett NKVD-s hadosztályokat és kisebb katonai egységeket fekete hadosztályoknak, illetve fekete egységeknek nevezték, mivel ezeknek a katonái a hadsereg khakiszínű egyenruhája helyett a gulagtáborok fekete egyenruháját viselték. A Szovjetunió felbomlását követően nyilvánosságra került, hogy az egyik ilyen fekete hadosztály parancsnokát Hrisztyián Georgijevics Rakovszkijnak hívták. Abból a feltételezésből indulunk ki, hogy ez a hadosztályparancsnok csaknem bizonyosan azonos azzal a RakovszkijjaL aki korábban a legfelső szovjet vezetéshez tartozott.

Életrajzírói eddig úgy tudták, hogy Hrisztyián Georgijevics Rakovszkij 1941 nyarán, 68 éves korában, nem tisztázott körülmények között, a gulag valamelyik táborában, illetve börtönben halt meg. Más források szerint széles körű tájékozottsága miatt végeztek vele a fogságban. Valószínűsít -

hető az a feltételezés is, hogy a fronton halt meg, és az ő NKVD általi ki -

hallgatásának hosszú jegyzőkönyvét — annak eredetijét vagy másolatát —

találta meg a német támadást követően egy faluban a spanyol önkéntes

„Kék Hadosztály" egyik tisztje. Eddig egyeden hivatásos történésznek sem sikerült bebizonyítania, hogy a Rakovszkij-jegyzőkönyvek nem hitelesek, ámbár több főáramlatú, vagyis a hivatalos irányzatot követő történész is elmondotta e sorok írójának, hogy a bizonyítási teher azokon nyugszik, akik Hrisztyián Georgijevics Rakovszkij kihallgatási jegyzőkönyvét valódi -

nak fogadják el.

A Szovjetunió felbomlásával elvileg megnyílott a lehetőség az orosz és ukrán irattárak - köztük az egykori NKVD-és KGB-dokumentumok, valamint a Kreml korábban szigorúan titkos iratai egy részének a kutatására.

Gyakorlatilag azonban ma is hozzáférhetetlenek a szovjet korszak fontos dokumentumai. Tény, hogy a Rakovszkij-jegyzőkönyv, amely a franciául zajlott kihallgatás francia eredetijét és Sztálin számára készült orosz fordí -

tását tartalmazta, egyelőre még nem került elő. Ez azonban nem jelenti, hogy nem létezik, és hogy valamikor a jövőben nem kerül majd elő, illetve nem hozzák majd nyilvánosságra. Valószínűleg megtalálható az orosz FSZB (Federalnaja Szluzsba Bezopasznosztyij — Szövetségi Biztonsági Szolgálat) archívumában az a jelentés is, amelyet Gavril Kuzmin NKVD-s 252

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

tábornok készített a koncepciós per minden részletét személyesen ellenőrző szovjet diktátor részére Rakovszkij kihallgatásáról.

A Molotov-Ríbbentropp-paktum

A Rakovszkij-jegyzőkönyhöz hasonló volt a sorsa az 1939. augusztus 23-i Sztálin-Hitler-

(Molotov-Ribbentropp-)

paktumnak.

A

szovjet-német

megnemtámadási egyezmény titkos mellékleteiről egészen 1989 decemberéig hivatalosan nem akartak tudni a Szovjetunió illetékesei. Valentyin Falin történész, németszakértő - aki a Szovjetunió bonni nagykövete, majd a szovjet birodalom utolsó éveiben az SZKP Központi Bizottságá-

nak vezető beosztású munkatársa volt, a közvélemény nyomására jelezte, hogy keresik a szovjet-német megnemtámadási egyezményhez csatolt tit -

kos jegyzőkönyveket a szovjet irattárakban. A gorbacsovi „glasztnoszty"

és „peresztrojka" időszakában már fel kellett valamit mutatniuk a nyugati közvélemény számára, hiszen a német irattárakból már régóta ismeretes volt a titkos jegyzőkönyvek szövege. Végül tényleg meg is találták a szovjet irattárakban is ezeket a dokumentumokat.

A Szovjetunió Népi Küldötteinek Kongresszusa 1989 decemberében megállapította, hogy „a szovjet-német megnemtámadási egyezményhez hozzáfűzött titkos záradék mind módszereiben, mind tartalmában eltér a szovjet külpolitika lenini elveitől és normáitól. A titkos jegyzőkönyvben rögzített érdekszférák és német-szovjet befolyási övezetek elhatárolása ellentétes a nemzetközi joggal és sérti egy sor állam szuverenitását és függetlenségét." Ezért a moszkvai Kongresszus visszamenőleg érvénytelennek és semmisnek nyilvánította az 1939. augusztus 23-án kötött német-szovjet megállapodás titkos jegyzőkönyvét, azok záradékait és egyéb mel -

lékleteit.

Ötven éven át nem tudott senki hivatalosan semmit a Szovjetunióban ezekről a titkos megállapodásokról, noha azok tartalma más forrásokból ismertté vált és a történelmi események kellően bizonyították, hogy a meg -

állapodás minden részlete át is lett ültetve a gyakorlatba. Ahogyan ez a hivatalos nem tudás nem bizonyította azt, hogy a letagadott titkos doku -

mentumok nem léteznek ugyanúgy feltételezhető, hogy a Rakovszkij-jegyzőkönyv esetében meglévő hallgatás is véget ér egyszer. Csaknem biztos, hogy Rakovszkij kihallgatási jegyzőkönyvének az eredetije is megvan a titkos iratok között, és valamikor a jövőben majd rábukkan egy kutató. Az előkerült füzetek nagy valószínűséggel másolatok, és a Sztálin számára ké-

szült hivatalos kihallgatási jegyzőkönyv először kézírással majd pedig gép-

írással készülhetett. Az, hogy az eredeti dokumentum még nem áll a törté-

nelemtudomány rendelkezésére, nem jelenti azt, hogy a dr. Landovszldjnál talált jegyzőkönyvek nem hitelesek. Az ilyen dokumentumok hitelességé-

253

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nek elfogadása mindig támadható, de titkos dokumentumok esetében a közvetett bizonyítékokat is gondosan mérlegeln i kell. A Rakovszkij kihallgatásáról készült jegyzőkönyv keletkezésének ideje, helye és körülményei eléggé ismertek. Elég sok információval rendelkezünk a jegyzőkönyvben szereplő személyekről is. A jegyzőkönyv valódiságát azonban mégiscsak döntő módon a történelmi események bizonyítják. Felsorolunk ezek közül néhányat:

— Az 1938 tavaszán elkezdődött német-szovjet közeledés, és a Sztá-

lin—Hitler- (Molotov—Ribbentropp-) paktum megkötése 1939 augusztusá-

ban. Lengyelország felosztása, és az a tény, hogy az együttesen végrehajtott agresszióért csak Berlin címére érkezett a nyugati hatalmak részéről hadüzenet;

— Sztálin manőverezése a Németország számára létfontosságú nyersanyagszállításokkal, a nyersanyagszállító „csapok" időnkénti kinyitásával és elzárásával. (Ennek részleteit ismerteti Ernst Topitsch: Stalin's Krieg —

Sztálin háborúja című 1985-ben Münchenben is megjelent munkája. Ez adatok sorával bizonyítja, hogy a szovjet diktátor támadó háborúra készült a nemzetiszocialista Németországgal szemben. Csak azért mutatott túlzott engedékenységet Hitler iránt 1941 tavaszán, mivel a Vörös Hadsereg még nem készült fel eléggé a háborúra. Ami pedig az Egyesült Államokat érinti, már a hivatalos háborúba lépését megelőzően is hatalmas fegyverszállít -

mányokkal, páncélosok és repülőgépek ezreivel sietett a szorongatott sztá-

lini rendszer megmentésére. Ennek ellenére a támadásra felkészített Vörös Hadsereg nem volt képes az eredményes védekezésre. A legnagyobb segítség azonban Roosevelt elnök részéről az volt, hogy Japánt belemanőve-rezte a Pearl Harbor elleni támadásba, és ezzel megnyitotta az utat arra, hogy az Egyesült Államok nyíltan beléphessen a II. világháborúba.) Az ún. „main stream", azaz a hivatalos irányzatot követő történetírás ma is többé-kevésbé mellőzi Rakovszkij kihallgatási jegyzőkönyvét, de a revi -

zionistának nevezett történészek közül egyre többen (Des Griffin, Jo-hannes Rothkranz, Heinz Scholl, Peter Blackwood, Henry Makow és má-

sok) kordokurnenturnként hivatkoznak rá. Többen kapcsolatot látnak a Rakovszkij által elmondott történelmi narratíva és a hírhedt hamisítvány, a Cion bölcseinek jegyzőkönyve egyes gondolatmenetei között. Ez azt a látszatot keltheti, hogy a Rakovszkij-jegyzőkönyv hitelessége is ugyanúgy kétségbe vonható, mint a „Cion bölcseinek jegyzőkönyve".

A Cion bölcseinek jegyzőkönyve c. irat eredetét és szerzőit ma már ismerjük. (Lásd: Drábik János, Uzsoracivilizáció, III. kötet, 251-314-ig old.) Bizonyíthatóan nem azok között folyt a párbeszéd, akiket a cári titkosszolgá -

lat, az Ohrana hamisítást készítő ügynökei feltüntettek. Mindez nem vál-254

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

toztat azon, hogy a hamisítók ne lettek volna tisztában a nemzetközileg megszerveződött pénzhatalom rejtett céljaival, stratégiájával, szervezeti és működési rendjével. A Cion bölcsének jegyzökönyve máig élő igazságát olvasói szemében az támasztja alá, hogy a történelem menete utólag tartalmilag igazolta. Nem pontosan ugyanez a helyzet a Rakovszkij kihallgatásáról ké -

szült feljegyzésekkel Itt nincs arról szó, hogy valaki tudatosan másnak a szájába adott volna gondolatokat csupán azért, hogy rosszindulatúan iz-gasson egy bűnbaknak kiválasztott etnikum vagy nép ellen. Itt csak azt lehet kérdésessé tenni, hogy a II. világháború során Oroszországban megtalált iratok eredetiek-e, vagy sem. A Rakovszkij-jegyzőkönyv belső igazságtartalma, valamint a létrejötte után bekövetkezett történelmi események az eredetiségét támasztják alá, mert szinte filmforgatókönyhöz hasonlóan tar -

talmazza a II. világháború előzményeit és lefolyását. A legfontosabb bizonyíték valódisága mellett az, hogy Sztálin szinte pontról pontra végrehajtotta a Rakovszkij által felvázolt stratégiát.

255

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A gazdasági demokrácia előfeltétele

a magánpénz-monopólium megszüntetése

Amikor a pénzügyi rendszer megváltoztatását vesszük közelebbről szem-

ügyre, fel kell tennünk néhány kérdést

Kinek a joga és kötelessége legyen a pénz megteremtése és forgalomba hozatala?

Hitel formájában kell-e létrehozni a pénzt és kamattal megterhelve forgalomba hozni, vagy pedig lehetséges kamatmentes pénz kibocsátása és forgalomba hozatala is?

Van-e különbség a pénz és a hitel között?

A jelenlegi pénzrendszer érett formájában először Nagy-Britanniában jött létre. Angliában ma a forgalomban lévő pénz 5%-a tekinthető adósságmentes pénznek, amit állami szervek bocsátanak ki a központi bank bank -

jegyeinek formájában, valamint a királyi pénzverde pénzérmék formájá -

ban. A forgalomban lévő pénz több mint 95%-át a kereskedelmi bankok hozzák létre és kölcsönzik ki kamattal terhelt hitelpénz formájá ban. A kereskedelmi bankok ezt a számlapénzt, könyvelési pénzt, elektronikus pénzt a semmiből teremtik elő és elnevezik hitelnek. Úgy jön létre, hogy ügyfeleiknek számlát nyitnak, erre ráírják a levegőből létrehozott hitel ösz -

szegét, és ezzel az máris átalakul profitot hozó kölcsönné. Nagy-Britanniában ez ma 20 milliárd font kamatjövedelemhez juttatja ezeket a bankokat minden évben, miközben az adófizető brit polgárok kevesebb mint hárommilliárd font normális pénzhez juthatnak bankjegyek és pénzérmék formájában.

Ha azonban a kereskedelmi bankoknak megtiltaná a parlament, hogy hitelpénzt kreáljanak a semmiből, továbbá ha ez a jogosítvány csak az ál -

lam nevében, annak megbízottjaként eljáró központi bankot illetné meg és ebből következően a központi bank kamatmentesen adná át ezt a pénzt az államnak, hogy közkiadások formájában forgalomba hozza, akkor a pénzkibocsátásból évente a társadalom egészének 45 milliárd font jövedelme lenne. Az erre vonatkozó amerikai, német és magyar adatokat is ismerjük, és a későbbiekben majd még hivatkozunk rájuk.

Maradjunk azonban még mindig Angliánál, a jelenlegi globális pénzrendszer történelmileg talán legfontosabb államánál. Mi következik a fent ismertetett adatokból?

256

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Először az, hogy az adózás és az államadósság csökkenthető vagy a közcélú kiadások növelhetők évente 45 milliárd fonttal attól függően, hogy kié a pénzkibocsátás joga.

Másodszor, ha az állam és a kormány biztosítaná a megfelelő pénz -

mennyiséget a gazdaság számára, akkor az ebből származó jövedelem a társadalom egészét gazdagítaná és nem a pénzvagyon -tulajdonosokat privát profitként. Ezzel fel lehetne számolni a társadalmi igazságtalanság egyik legfőbb forrását.

Harmadszor, ha a brit parlament és a londoni kormány visszavonná ezt a rejtett támogatást a bankoktól és a bankrendszer egészétől, akkor sokkal szabadabb piac jönne létre a pénzügyek terén, sokkal versenyképesebb bankári tevékenység és a bankok szolgálataihoz is olcsóbban lehetne hozzájutni az ügyfeleknek.

Negyedszer, az adósságmentes pénz jelentős mértékben és viszonylag gyors ütemben lehetővé tenné az államadósság és a magánszemélyek adósságának a csökkentését. Az eladósodás ugyanis jelentős részben annak köszönhető, hogy a ma forgalomban lévő pénz 95%-a hitelként jön létre, és adósságként kerül forgalomba, amelyet kamattal tetézve kell visz -

szafizetni.

Ötödször, a gazdaság sokkal szilárdabbá válna. Nem a bankoktól függne, hogy mennyi pénzt hoznak forgalomba, és ily módon csökkenne az a lehetőségük, hogy egyrészt pénzhiánnyal gazdasági visszaesést, depressziót és válságot idézhessenek elő, másrészt — ha az érdekük úgy kívánja, mesterségesen felpörgessék a gazdasági életet.

Hatodszor, a köztulajdonú központi bank hatékonyabban tudná el -

lenőrizni a pénzellátást és az inflációt, ha a demokratikus állam által meghatározott közérdek szerint döntene a gazdaság számára biztosított új pénz mennyiségéről. Jelenleg a központi bank közvetett módon tesz kísérletet az infláció féken tartására oly módon, hogy meghatározza az alapka -

matlábat, amelyhez igazodóan vehetnek fel az emberek kölcsönöket a bankoktól. A kamatok megemelése valójában fokozza az inflációt, mert a kamatokkal megnövelt hitelek visszafizetéséhez még nagyobb mennyiségű

pénzt kell forgalomba hozni, ez pedig egyértelműen gerjeszti az inflációt Az elmondottakat seigniorage-reformoknak is nevezhetjük. A seigniorage vagy szegniorázs nem más, mint a „kamara haszna". Történelmileg és a pénz esetében a pénzverdébe bevitt nemesfémre kivetett adó volt, amely az érmeverés költségeinek a fedezésére szolgált és az államot megszemélyesítő király jövedelmét jelentette. Ezért a szegniorázs királyi előjog volt

A jelenlegi monetáris rendszerben ezzel a szakszóval azt a jövedelmet jelölik, amelyet valamely pénzkibocsátó hatóság csapol le a saját maga szá-

257

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

mára. Mivel a pénzkibocsátás pénzteremtést jelent, ekkor a központi bank olyan hitelt nyújt, amely mögött nincs betéti fedezet. Az ebből származó speciális nyereség az államkincstárt gazdagítja. Ez lényegében a seigniorage, vagyis a pénzállomány adója.

A bevezetőben javasolt reform visszaadná a demokratikus közhata -

lomnak azt az előjogát, hogy közcélra fordítsa a pénzkibocsátásból és an -

nak a forgalomba hozatalából eredő többletjövedelmet Egyes közgaz -

dászok és politikusok arra hivatkozva utasítják el ezt a javaslatot, hogy a kereskedelmi bankok által a levegőből létrehozott pénz nem valódi pénz, hanem csak hitelpénz. Nem mást állítanak, mint azt, hogy a hitel az nem pénz. Ennek azonban ellentmond a pénzügyi rendszer és a gazdasági élet egész gyakorlata. Jelenleg ugyanis a kereskedelmi bankok által kibocsátott bankjegyek, valamint a könyvelési úton létrehozott számlapénz és elektronikus pénz mind a forgalomban lévő készpénz funkcióit teljesíti. A bankjegyek nem egyszerűen azt jelentik, ami az eredeti funkciójuk volt, hogy

„én tartozom neked". Ezek ma már gyakorlatilag készpénzként vannak forgalomban. Az is bizonyítja ezt az állítást, hogy nincs más pénz, amire be lehetne őket váltani, például nemesfémekre vagy az abból készült ér -

mékre.

A pénz kibocsátása és forgalomba hozatala nemcsak egy-egy ország szintjén, de nemzetközi szinten is megvalósítható. A világgazdaságban ma használt több nemzeti valuta is, így az amerikai dollár, a japán jen, az Eu -

rópai Unió pénze az euró és a brit font, mind tartalék valuta funkciót is betölt. Egy globális pénzreform esetében olyan egységes világpénzzel lehetne felváltani ezeket, amelyet egy világszintű monetáris hatóság bocsá -

tana ki. Az ebből befolyó hasznot azonban kizárólag csak közcélra lehetne fordítani, az erre létrehozott világszintű monetáris irányítótestület segítsé-

gével.

A pénzkibocsátás meghatározza a demokráciát

Miért kell a gazdasági élet szereplőinek, a társadalom minden tagjának el -

adósodnia ahhoz, hogy hozzájuthasson a létfenntartásához szükséges javakhoz? Jelenleg pénz csak úgy érhető el, ha eladósodunk. Miért szüksé-

ges kizárólag adósság formájában létrehozni a gazdasági élet közvetítő kö -

zegét, a valódi értéket hordozó termékek és szolgáltatások jeleit? Miért kell a demokratikus államnak és a politikai felelősséggel tartozó kormányoknak átadniuk a pénzkibocsátás és forgalomba hozatal jogát és felelősségét a magántulajdonban lévő bankrendszernek? Ez azért is fontos kérdés, hiszen az alkotmányok — így például az amerikai Alkotmány vagy a Német Szövetségi Köztársaság Alkotmánya, de a magyar Alkotmány is — az álla-258

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

mot hatalmazzák fel a pénz kibocsátásának és forgalomba hozatalának jo -

gával.

Mit jelent a demokrácia számára az, ha a polgároknak kizárólag a ma -

gántulajdonban lévő bankrendszerhez kell fordulniuk a gazdasági és a tár -

sadalmi élet közvetítő közegének beszerzése végett? Hogyan működhet egy népszuverenitáson nyugvó rendszer (a nép kormánya, a nép által, a népért), ha teljesen ki van szolgáltatva a bankárok kén ye-kedvének? A fő-

áramlatú, hivatalos tudományosság, a szakképzett közgazdászok és egyetemi tanárok, valamint a választott politikusok miért nem látják a szoros kapcsolatot a hatványozottan növekvő eladósodás és a társadalmi problémák között? Valószínűleg látják, de gondosan hallgatnak róla, és ezekről az összefüggésekről nincsenek viták a tömegtájékoztatási intézményekben.

Amikor a monetáris felségjogokról beszélünk, azaz egy ország pénz-

ügyi szuverenitásáról, akkor lényegében az erőforrások és a javak felosztá-

sáról is szólunk. Ha a hitelek létrehozása és szétosztása kizárólag a magán -

tulajdonban lévő bankrendszer privilégiuma, akkor e bankrendszer irányí-

tói döntenek arról, hogy ki jut a társadalomban vásárlóerőhöz, és ahhoz a lehetőséghez, hogy mint gazdasági szereplő fennmaradhasson. Amikor az igazságos társadalmi viszonyok megteremtése érdekében felmerült az erő-

források és javak igazságos elosztása, nem került igazán elemzésre, hogy ez valójában a hitel szétosztásától függ.

(Sokat ismételt, divatos jelszó ma Magyarországon, hogy „csak egy Magyarország van". Ez földrajzi értelemben annyiban igaz, hogy a törté-

nelmi Magyarország egyik maradékát még mindig Magyarországnak nevezik. A többi maradékát, ahol szintén élnek nagy létszámban az egykor i Magyarország polgárai és leszármazottai, már nem hívják Magyarországnak, de azért az a föld még ma is magyarnak tekintendő annyiban, hogy magyarok is élnek rajta. Gazdasági értelemben egyértelműen két Magyar -

ország van, amelyet tátongó szakadék válasz t el egymástól. Az egyik a milliárdos vagyonok Magyarországa, a másik a hárommillió koldus, a további hárommillió létminimumon lévő és a további kétmillió állásban lévő, de egyre eladósodók Magyarországa. E két társadalmi és gazdasági csoporthoz tartozó embereknek a szükségletei és érdekei kibékíthetetlen ellentétben állnak egymással. A kétféle Magyarország-lakók közti tátongó szakadékot az egykor közös tulajdont képező nemzeti vagyon igazságosabb elosztásával lehetne áthidalni. Ezt a megjegyzést csak azért tettük, mert a pénzvagyonos uralkodó réteg fél attól a megosztottságtól, amelyet a közvagyon szélsőségesen igazságtalan kisajátításával maga hozott létre.

A megszerzett vagyont és előjogokat szeretné nyugodtan élvezni, és ehhez jó lenne a rendszerváltás veszteseinek is a támogatását megnyerni. Ezt a 259

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

támogatást azonban a megvásárolt sajtó és tömegtájékoztatás segítségével csak ideig-óráig tudja biztosítani a maga számára.) Egyre többen ismerik fel és mondják is ki: helytelen és szükségtelen, hogy a gazdasági és társadalmi élet közvetítő közege, a pénz, kizárólag magánszemélyek és magánintézmények útján kerül forgalomba. Akik ezt felismerték, egyre hangosabban követelik, hogy a közhatalom teremtse meg és hozza forgalomba ezt a közvetítő közeget! A társadalom minden tagjának joga van ahhoz, hogy valamilyen érdekeltsége legyen a pénz ki -

bocsátásában és forgalomba hozatalában. Jelenleg a pénzkibocsátás és forgalomba hozatal hasznát a szervezett pénzhatalom irányítói élvezik. A bankok szedik be a hatalmas összegű kamatokat és a beruházónak nevezett spekulánsok teszik el a pénzzel és a pénzhelyettesítő eszközökkel való manipulációból, valamint a vállalati átvételekből (hostile take -overből) származó hatalmas hasznot

Egyre többen képviselik azt az álláspontot, hogy amíg a pénz kibocsá-

tása és forgalomba hozatala a magántulajdonban lévő bankok előjoga, akik ezt a hatalmat kizárólag saját hasznukra gyakorolják, addig nem lehet va -

lódi demokráciáról, a népakarat érvényesüléséről beszélni. Az egyik legtöbbet hangoztatott érvelés a közpénzrendszer ellen az, hogy ha az egyes államok és kormányok kezébe kerülne a pénzkibocsátás és forgalomba hozatalának joga, akkor azt egyrészt arra használnák, hogy elárasszák a gazdaságot ilyen adósságmentes pénzzel, másrészt a saját kezükben centralizálnák a hatalmat. Amikor ezt az érvet hangoztatják, valójában nem a közpénzrendszer pénzügyi és gazdasági helyességét cáfolják, hanem rámutatnak a jelenlegi kormányzati rendszer demokratikus ellenőrzésének hiányára. Ha ugyanis az alulról jövő demokratikus ellenőrzés hatékony, akkor az egyes kormányok a közpénzrendszer irányítása révén nem tehetnének szert olyan különleges hatalomra, amely már a társadalom egészé-

nek az érdekeit sérti.

Miként cáfolhatjuk a kőzpénzrendszer elleni érveket?

Első érv: ,A legutolsó, amire szükségünk lehet, az, hogy a kormányzatnak hozzáférése legyen korlátlan mennyiségű pénzhez."

A közpénzrendszer hívei nem korlátlan mennyiségű pénz kibocsátását szorgalmazzák. A közpénzrendszer nem korlátlan mennyiségű pénz felelőtlen forgalomba hozatalát jelenti. A közpénzrendszer sürgetői azt ajánl -

ják, hogy egy demokratikusan ellenőrzött és felelősségre vonható állami hatóság hozzon forgalomba meghatározott gazdasági programokhoz meghatározott mennyiségű adósságmentes közpénzt. Ezt a pénzt csak akkor lehetne forgalomba hozni, ha már a finanszírozandó projektet az ar -

ra illetékes hatóságok elfogadták. A kibocsátott közpénzt kizárólag erre a 260

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

termelői programra lehet elkölteni. A pénz nem kamatozó hitelpénz lenne, hanem a konkrét programot finanszírozó közvetítő közeg.

Második érv: „Mivel lehet majd bármely kormányt megakadályozni abban, hogy annyi kamatmentes közpénzt hozzon forgalomba, amennyit csak akar, azért, hogy így szerezzen népszerűséget magának a választópolgárok körében az elkövetkező választáson? A kormány azért, hogy növelje népszerűségét, egyszerűen arra használhatná a kamatmentes közpénzt, hogy csökkentse az adókat."

Ha az egyes kormányok visszakapnák azt a jogot, hogy kamat - és adósságmentes közpénzt hozzanak forgalomba, akkor ehhez a joghoz szigorú jogi kötöttségeket is csatolni kell. Az új pénz létrehozására és kibocsátására csak törvény által meghatározott keretek között és alkotmányo -

san is garantált paraméterek betartásával kerülhet sor.

A kormányok abban is érdekeltek, hogy az általuk létrehozott és kibocsátott adósságmentes közpénzzel ne okozzanak romboló erejű inflációt.

Ezért ezt a fajta pénzkibocsátást gondosan hozzá kell igazítani a reálgaz -

daság szükségleteihez, a forgalomban lévő áruk és szolgáltatások mennyiségéhez, valamint a lakosság létszámához. Ha egy kormányzat elmulasztja ezeknek a szabályoknak a betartását, valójában a saját jövőjét teszi kocká -

ra, hiszen egy infláció által sújtott társadalom nem fogja újb ól megválasztani. Ezért egy felelős kormánynak legalább annyi érdeke fűződik a túlzott pénzkibocsátás és költekezés, valamint a nyomukban járó infláció elkerü-

lésére, mint ahhoz, hogy olcsó közpénzzel optimálisan tartsák mozgásban a gazdasági életet.

Harmadik érv: „Közismert, hogy a pénzügyi problémák legfőbb okozói az államok és a kormányok. Miért adnánk nekik még több hatalmat és hatáskört a pénzügyek terén?"

Mindent megelőző feladat a forgalomban lévő pénz mennyiségének demokratikus kontrollja, mégpedig a konkrét számonkérés és felelősségre vonás lehetőségével. Ezért nem kizárólag kormány által kibocsátott köz -

pénzről kell gondolkodni, hanem minden olyan más módozatról, amellyel elérhető, hogy a szervezett közhatalom — a társadalom egésze — ellenőrizze a forgalomban lévő pénz mennyiségét. A kormányzat szerepe ebben csak az egyik lehetséges megoldási módozat. De a közérdek érvényesítése a pénzrendszer ellenőrzésében más módokon is megvalósítható.

Valójában a gazdasági demokráciáról van szó, a teljes ítményhez kötött tulajdoni rendszer megvalósításáról és a gazdasági hatalomban való része -

sedésnél az egyenlő esélyek biztosításáról. A gazdasági hatalomban nem lehet az egyenlő esélyek alapján részesedni akkor, ha a gazdasági élet köz -

vetítő közege, a pénz nincs demokratikus ellenőrzés alatt. A magánpénzrendszert közpénzrendszerré kell átalakítani ahhoz, hogy a formális de-261

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

mokrácia tényleges demokráciává alakulhasson át A többpártrendszerű

parlamenti demokráciák kormányait nem lehet kihagyni a közp énzrendszer működtetéséből. Való igaz, hogy e feladattal azonban csak a demok -

ratikus ellenőrzési technikák továbbfejlesztésével lehet megbirkózni. A kormányok felelősségre vonása és alulról jövő szoros ellenőrzése azonban nemcsak pénzügyi-gazdasági követelmény, hanem elsősorban politikai. A kormányokat a monetáris reformból, a közpénzrendszer visszaállításából nem lehet kizárni. Ezt a demokratikus pénzrendszer hívei nem is tűzték ki célul. Azt viszont megoldhatónak tartják, hogy a közpénzrendszer irányí -

tását a kormányok a társadalom szigorú és alulról jövő ellenőrzésével vé-

gezzék.

Negyedik érv: „Ha figyelemmel vagyunk a jelenlegi demokratikus rendszerek fogyatékosságaira - arra, hogy milyen feszültség van a kormá-

nyok és a lakosság között, akkor könnyen elképzelhető, hogy ezek a kormányok még több hatalomhoz jussanak."

Erre az érvre is az a válasz, hogy nem cáfolja a közpénzrendszer visz-szaállításának pénzügyi és gazdasági megalapozottságát, társadalmi szük -

ségszerűségét. Ez lényegében csak annyit állít, hogy a jelenleg működő re-

áldemokrácia tökéleden rendszer és szükség van lényegi demokratikus reformokra az alibidemokrácia kulissza jellegének megszüntetésére a pénz-

ügyek demokratikus szabályozása érdekében. A pénzügyi-gazdasági kérdé-

seket azonban nem szabad a politikai demokrácia kérdéseivel összekeverni csupán azért, mert szorosan összefüggnek egymással.

Ötödik érv: ,Az az elképzelés, hogy a kormányzat bocsásson ki és hozzon forgalomba adósságmentes és kamatmentes pénzt, tovább fogja centralizálni az egyes kormányok hatalmát. Ez a fajta hatalomnövekedés végül is elvezet a zsarnoksághoz."

Ismét arra kell hivatkoznunk, hogy a pénzügyi és gazdasági kérdéseket meg kell különböztetni a politikai hatalom problémáitól. A közpénzrend -

szer hívei egyetértenek azzal, hogy nem az egyes kormányzatok kezében lévő gazdasági hatalmat kell tovább centralizálni és koncentrálni. Ugyan -

akkor még a jelenlegi tökéletlen reáldemokráciákban is az egyes kormá -

nyokat sokkal több politikai felelősség terheli a társadalom egészével szemben, mint a szervezett magánhatalommá integrálódott bankokat, pénzintézeteket Az integrált pénzrendszer ma állam az államban, és e pénzrendszer irányítói rejtett kormányt alkotnak, amely nem tartozik fele -

lősséggel a választópolgároknak.

A bankárokat senki nem választja, és nem is lehet őket elmozdítani Ha viszont a monetáris döntések meghozatala a politikai felelősséggel tar -

tozó legitim kormány illetékességébe tartozik, akkor ennek a kormánynak a tagjai rossz döntéseikért felelősségre vonhatók és leválthatók. A kormá-

262

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nyokat a választások útján el lehet mozdítani, a bankárokat, beruházó pénzembereket azonban nem.

Hatodik érv: „Akik a közpénzrendszert akarják visszaállítani, valójá-

ban marxisták, mert Marx hirdette meg a Kommunista Kiáltványban, hogy a hitelt centralizálni kell az állam kezében és a pénzrendszer irányítá -

sát kizárólagos állami monopóliummá kell tenni."

A közpénzrendszer visszaállítói nem kívánják valamennyi hitel centra -

lizálását. Azt szorgalmazzák, hogy a forgalomban lévő pénz mennyiségé-

nek nagyobb része legyen olyan adósság és kamatmentes közpénz, amelyet egy demokratikusan felelősségre vonható és elmozdítható köztestület, állami intézmény hoz forgalomba, és nem hitelként kölcsönzi ki a gazda -

sági élet résztvevőinek. A közpénzrendszerben is lehet bizonyos fokú szerepe a magántulajdonban lévő pénzintézeteknek. Az adósságmentes közpénz kibocsátása elsősorban nem politikai elképzelés és nem is lehet sem baloldalinak, sem jobboldalinak minősíteni. Természetesen van politikai vonatkozása is és egyik fontos célja a formális demokrácia kiegészítése gazdasági demokráciával. Semmiféleképpen nem az a célja, hogy centrali -

zálja az állam kezében a gazdasági hatalmat, hanem az, hogy megteremtse valamennyi állampolgár számára a gazdasági esélyegyenlőséget és a saját teljesítmény révén létrejött tulajdonhoz való jogát.

Hetedik érv: „Az adósságmentes közpénz kibocsátása lehetővé teszi társadalmilag kívánatos progamok finanszírozását, de megkönnyíthetik azt is, hogy az egyes államok kifejezetten kártékony dolgokra tudjanak több pénzt fordítani."

Ez igaz, de itt is arról van szó, hogy elsősorban politikai és nem pénz-

ügyi kérdést érint A kormányok, amikor pénzügyi kiadásokról döntenek, a politikai racionalitás szerint mérlegelnek, amely természetesen az általuk képviselt ideológiához is igazodik. Az a tény, hogy a kormányok még a jelenlegi tökéletlen demokrácia körülményei között is sokkal inkább felelős -

ségre vonhatóak és elmozdíthatóak, mint a jelenlegi magánpénzrendszer vezetői, amellett szól hogy a pénzrendszer irányítását át kell adni a hatás-körükbe. A polgároknak fel kell tenni választott képviselőiknek és kormá -

nyuknak a kérdést, hogy ki az, aki a döntéseket hozza. Van-e a választó-

polgároknak választási lehetőségük egy adott kérdés tekintetében? Megfelelő előkészítés és konzultációk után hozták-e a döntéseket? Ezek vajon a lakosság közös szükségleteit és érdekeit tükrözik vagy sem? Továbbá, hogy ezeket a döntéseket arra figyelemmel hozták-e, hogy a döntéshozók személy szerint felelősek-e értük, és ha hibáztak, akkor elmozdíthatók-e?

Szó sincs arról, hogy a közpénzrendszer visszaállítása mindent megoldó csodamódszer. Csupán arról van szó, hogy a közpénzrendszer jobb, mint a magánpénzrendszer, és bevezetése elősegítheti, hogy a formális 263

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

demokráciát kiegészíthessük a gazdasági esélyegyenlőséget is biztosító alapvető demokratikus jogokkal. A közpénzrendszer felgyorsíthatja azokat az erőfeszítéseket, amelyek a szervezett magánhatalom korlátozását céloz -

zák a jelenlegi a pénzuralmi rendszerben.

Nyolcadik érv: „Amennyiben az állam és a kormány kezébe kerül a pénzkibocsátás, a kamat-és árfolyam-szabályozás, akkor ez korrupcióhoz vezet

Kétségtelenül számításba kell venni a visszaélés lehetőségét. Ez azonban akkor is lehetséges, ha a pénzkibocsátás a szervezett magánhatalom kezében van. A korrupcióhoz nincs szükség, hogy a pénzkibocsátás felségjogát a közhatalom gyakorolja. Ha az államok és a kormányok élnek vissza a monetáris jogaikkal, akkor a választópolgár oknak módjukban áll a korrupcióba keveredett köztisztviselők felelősségre vonása és elmozdítása.

Ahhoz, hogy ezt a jogukat gyakorolhassák, valójában a demokrácia tech -

nikáit kell tökéletesíteni

Ha viszont a pénzkibocsátás és az ezzel kapcsolatos monetáris jogok magánintézmények monopóliumát képezik, a visszaélés sokkal inkább rejtve marad. Ezért nehezebb a korrupciót felderíteni és megfékezni. A szervezett magánhatalomnak pontosan az a rendkívüli hátránya a közhata -

lommal szemben, hogy miközben befolyásolja, sőt meghatározza a társadalom egészének az életét, a társadalom nem tudja felelősségre vonni. Va -

lójában arra kell törekedni, hogy olyan átlátható és számon kérhető közin -

tézmények gyakorolják a monetáris jogokat, amely intézmények a parla -

menti demokrácia eszközeivel ellenőrizhetőek. Ezért a demokrácia egyik előfeltétele, hogy a közhatalom által kibocsátott közpénz legyen forga -

lomban.

Milton Fríedman javaslata a magánpénz-monopólium szabályozására

A Nobel-díjas közgazdász, Milton Friedman azt javasolta, hogy az úgynevezett fractional reserve system, azaz a részlegesen fedezett pénz kibocsátását meg kell szüntetni. Az ő módszere szerint az Egyesült Államok —

a világ legeladósodottabb állama — három év leforgása alatt úgy tudná kifizetni államkötvényekben lévő hatalmas adósságát, hogy ehhez saját kibocsátású adósság-és kamatmentes pénzt használna a néhai Lincoln elnök által kibocsátott állami dollárhoz (greenbackshez) hasonlóan. Friedman szerint mindezt inflációmentesen is végre lehet hajtani. El lehet kerülni mind az inflációt, mind a deflációt, miközben megfelelő mennyiségű pénz marad forgalomban, és az állam adóssága is felszámolható. Az amerikai államkincstár a korábban kibocsátott államkötvényeket (adósleveleket) visszavásárolja állami kibocsátású bankjegyekkel az úgynevezett nyílt pia-264

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

con. Az így keletkező hatalmas pénzmennyiséget azonban nem engednék rá a gazdaságra, hanem előírnák a bankoknak, hogy fokozatosan emeljék a jelenlegi 10%-ról 100%-ra tartalékaikat. Az így kibocsátott állami pénz a bankoknál maradna, és nem kerülne forgalomba. A bankok tulajdonában lévő visszavásárolt államkötvényeket kivonnák a forgalomból és helyükre adósságmentes állami kibocsátású bankjegyek kerülnének. Amikor az államkötvények kicserélése kamatmentes állami kibocsátású pénzre eléri a 100%-ot, akkor a bankok már csak olyan pénzeszközökkel folytathatnák tevékenységüket, amelynek a fedezetével 100%-osan rendelkeznek.

Az Egyesült Államok központi bankjának szerepét betöltő — magántulajdonban lévő — pénzintézet, a Federal Reserve Bank, a FED ettől kezdve már csak arra szolgálna, hogy központi klíringház legyen, ahol átváltják (amerikai állami bankjegyekre a csekkeket. Ez egyben azt is jelenti, hogy az 1913-ban elfogadott Federal Reserve Törvény feleslegessé válik és minden további nélkül hatálytalanítani lehet. Ezáltal a monetáris hatalom visszake -

rülhetne a közhatalmat képviselő amerikai kormányhoz, azon belül is a pénzügyminisztériumhoz. Mindennek nyomában megszűnne a bankok lehetősége arra, hogy a forgalomban lévő pénz mennyiségét növeljék vagy csökkentsék. Ezzel a módszerrel az államadósságot viszonylag rövid idő

alatt fel lehetne számolni. A FED-et, valamint a részleges tartalékrendszeren alapuló banki működést tehát úgy lehetne végérvényesen megszüntetni, hogy nem lenne szükség államcsődre, pénzügyi összeomlásra, infláció-

ra vagy deflációra, illetve bármely lényeges változásra az amerikai gazdasá -

gi életben.

Az átlag adófizető polgár először kerülhetne 1913 óta — amióta a FED-re vonatkozó törvényt elfogadták — olyan helyzetbe, hogy jelentősen csökkennének az adóterhei és egyidejűleg az infláció is fokozatosan kikü-

szöbölődne. Mindez természetesen csökkentené a magánpénz-monopó-

lium alapján működő bankok szerepét és a hatalmát Mit tartalmazzon egy monetáris reformtörvény?

1.

Legfontosabb az államadósság kifizetése állami kibocsátású kamat -

mentes pénzzel. Itt érdemes emlékeztetni Thomas Edison szavaira:

„Ha az Egyesült Államok kibocsáthat dollárkötvényt, akkor dollárbank -

jegyet is forgalomba hozhat."

Mindkettő vásárolóereje azon a bizalmon nyugszik, hogy az Egyesült Államok olyan fizetési kötelezettséget vállalt, amelyet teljesíteni fog. A két ál -

lami kötelezettségvállalás között az a különbség, hogy a kibocsátott állam -

kötvényért (adóslevélért) kamatot kell fizetni, a kibocsátott pénzjegyekért 265

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

pedig nem. Az eddig kibocsátott FED-dollárok fokozatosan kikerülnének a forgalomból és helyükre a kamatmentes állami kibocsátású dollár lépne.

2. Meg kell szüntetni a részleges tartalékráta rendszerét. Ahogyan fokozatosan kifizetésre kerül az államadósság, és a bankoknak a tartalékrátá -

ját egyidejűleg a jelenlegi 10%-ról 100%-ra növelik azért, hogy az ő trezor -

jaikban kössön ki az állami kibocsátású pénz, ezzel megelőzhető az inflá -

ció. A 100%-ra növelt banki tartalékok feleslegessé tennék a Federal Reserve pénzkibocsátási tevékenységét. A FED már egy év után megszüntethetővé válik.

3. Ennek megfelelően az 1913. évi Federal Reserve Act (FEDtörvény), valamint az 1864. évi National Banking Act (Nemzeti Banktör-vény) érvényteleníthető. Ez az a két törvény, amely a monetáris hatalmat átruházta a magántulajdonú bankrendszerre és állami monopóliumból magánmonopóliumot hozott létre. Mindezek nyomában a monetáris hata -

lom

Lincoln

elnök

idejéhez

hasonlóan

az

Egyesült

Államok

Pénzügyminisztériumánál lenne. Ezt követően többé egyetlen magán-bankház sem szabályozhatná a pénzügyi intézmények és a pénzrendszer működését.

4. Ezek után az Egyesült Államoknak ki kell lépnie a Nemzetközi Va -

lutaalapból, a baseli Nemzetközi Fizetések Bankjából, a BIS-ből, és a Vi-lágbankból. A felsorolt nemzetközi pénzintézetek az amerikai Federal Reserve Systemmel együtt azt a célt szolgálják, hogy centralizálják a nem -

zetközi bankárok hatalmát a világ pénzrendszere és a világ gazdasági élete felett. Azok a tevékenységek, amelyek hasznosnak minősíthetők, így a valutaátváltás szabályozása, megoldható más és a közérdek által jobban el -

lenőrzött új intézmények által. A tervezett monetáris reformtörvény olyan biztosítékokkal rendelkezne, amelyek garantálják, hogy a forgalomban lé-

vő pénz mennyisége stabil maradjon, és így minimálisra csökkenti az inflá -

ció és a defláció veszélyét. Az elmúlt három évtizedben a FED tízévenként megkétszerezte a forgalomban lévő pénz mennyiségét Amerikában.

Ez párosulva a részleges tartalékráta-rendszerrel, folyamatosan hajtotta előre az inflációt A pénzhígulás eredményeként pedig egyre csökkent a lakosság vásárlóereje, azaz rejtett adót kellett fizetnie. Ez a rejtett adó, va -

lamint a magánpénz monopóliuma nyomában járó egyéb adók okozták azt, hogy az amerikai családokban most már mindkét szülőnek dolgoznia kell és még így sem tudják tartani korábbi életszínvonalukat, mint amikor csak egy kereső tartotta el az egész családot.

A forgalomban lévő pénz mennyiségét megfelelő technikákkal ellen-

őrzés alatt lehet tartani, és így megoldhatóvá válik, hogy a lakosság létszá -

mához és a gazdaság szükségleteihez igazodva arányosan növekedjék, mondjuk évi 3%-kal. Ezeket a technikákat és eljárásokat is törvényekkel 266

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

szükséges szabályozni. Ez nagy változást jelentene a jelenlegi magánpénz -

monopóliummal szemben, amikor bankárok egyes csoportjai saját partikuláris érdekeik és kényük-kedvük szerint tudják változtatni a társadalom rendelkezésére álló pénz mennyiségét A komputertechnológia és elektronika lehetővé teszi, hogy tudományos módszerekkel, statisztikai adatokra támaszkodva lehessen hozzákapcsolni a pénzmennyiség szabályozását a népesség növekedéséhez és az árak alakulásához. A tervezett monetáris reform számításba veszi egy olyan bizottság létrehozását a pénzügyminisz -

tériumon belül amely szigorúan a közérdek szem előtt tartásával — a pártok befolyásától távol tartva — hozhatná meg döntéseit. Ily módon biztosí-

tani lehetne, hogy minden évben mintegy 3%-kal növekedjék a forgalomban lévő pénz mennyisége. Ez nemcsak szilárd árakat eredményezne, de megakadályozná a pénzhiány miatti csődöket, valamint a túlzott pénz -

mennyiség miatti inflációt

Joseph Stiglitz javaslatai a globális pénzügyi rendszer reformjára

Joseph E. Stiglitz, aki 1997-től 2000-ig a Világbank első elnökhelyettese és fő közgazdasági szakértője volt, számos tudományos fokozattal rendel -

kezik. Olyan egyetemeken oktatott, mint a Stanford és a Columbia. Stiglitz arra a meggyőződésre jutott, hogy a világ pénzügyi rendszerét alapvetően meg kell változtatni. Azt feltételezhetnénk, hogy normális körülmények között a pénz a gazdag országokból áramlik a szegény országokba és ily módon hozzájárul a világ gazdasági egyensúlyához. A valósá gban pont az ellenkezője történik Egy kiegyensúlyozottan működő pénzügyi rendszer -

ben lenne jogilag szabályozott lehetőség az újrakezdésre azoknak, akik va -

lamilyen okból nem tudták teljesíteni adósságszolgálati kötelezettségeiket A jelenlegi pénzügyi rendszer nem ad ilyen lehetőséget. Ezért egyre gyakoribbak a válságok, illetve a válságközeli helyzetek. Már nem az a kér -

dés, hogy ilyenekre sor kerül-e vagy sem, hanem az, hogy hol és mikor fordul elő biztosan. Eddig már Mexikó, Dél-Korea, Indonézia, Thaiföld, Oroszország, Brazília, Argentína és Törökország ment keresztül nagyará-

nyú pénzügyi válságon. Ez a felsorolás nem teljes és a kisebb méretű or -

szágokat mellőzi. Egyre ritkábbá válik, hogy egy országban ne legyenek fi -

zetési nehézségek és válságközeli helyzetek A Nemzetközi Valutaalap, amely azért jött létre, hogy közreműködjön a világ pénzügyi rendszerének stabilizálásában, nem volt képes ezt a feladatát teljesíteni. Tevékenysége inkább fokozza a világ pénzügyi nehézségeit. Szakértők már régóta tud ják, hogy az úgynevezett „harmadik országok" gazdasági nehézségeinek fő

oka a tőke megfelelő áramlásának hiánya. Változatlanul érvényesül, hogy a bankárok, befektetők és spekulánsok azoknak kölcsönzik a pénzt, akiknek 267

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nincs szükségük rá és nem hajlandók hitelezni, amikor arra a legnagyobb szükség lenne. Ha abból indulunk ki, hogy a hitelezés nem jótékonykodás, akkor ezt meg lehet érteni. A felelősség sokkal inkább a Nemzetközi Valutaalapé és az Egyesült Államok pénzügyi kormányzatáé, amely azt ígérte a fejlődő országoknak, hogy ha megnyitják piacaikat a spekulációs tőkebe -

áramlás előtt, akkor az nagyobb stabilitást eredményez. Bebizonyosodott, hogy a tőkepiac liberalizációja olyan kockázatoknak teszi ki ezeket az or -

szágokat, amelyeket nem tudnak kezelni a reálgazdaság megfelelő növekedése nélkül.

A hitelező bankok még pénzügyi válság idején is kényszerítették a fejlődő országokat, hogy fizessék kamatterheiket és viseljék az árfolyamvál -

tozás költségeit Ezt ezek az országok csak úgy tudták teljesí teni, hogy csökkentették az iskolaügyre, az egészségügyre és a szociális feladatok ellá -

tására fordított kiadásaikat. Az 1980-as években a FED által bevezetett példa nélküli magas kamatláb fizetésképtelenségbe sodorta ezeket az or -

szágokat. Ezt a helyzetet nem a latin-amerikai országok okozták maguknak, ez a megváltozott amerikai pénzügyi politikának a következménye.

Ezeknek az országoknak mégis egyedül kellett viselniük a pénzügyi csőd -

del járó terheket. Mivel nincs megfelelő nemzetközi csődeljárási megállapodás, így ezek az országok magukra maradtak és a gazdasági növekedés szempontjából egy egész évtizedet elveszítettek.

A nemzetközi pénzügyi és gazdasági intézmények feladata az ilyen helyzetek megelőzése, illetve az előidéző okok megszüntetése. A Nemzetközi Valutaalap egyoldalúan csak a piaci viszonyok előnyeiről beszélt, azt állítva, hogy a piac alkalmas az alapvető problémák gazdaságos megoldá -

sára. John Maynard Keynes, aki a Nemzetközi Valutaalap (IMF) egyik létrehozójának tekinthető, elsősorban a teljes foglalkoztatottságot akarta biz -

tosítani. Véleménye szerint a kormányoknak vagy növelni kell kiadásaikat vagy csökkenteni adóbevételeiket. Keynes tudta azt is, hogy egyes orszá-

gok a pénzpiacok tökéletlen működése következtében így sem fognak hozzájutni a szükséges pénzügyi eszközökhöz. Ezért világszintű megoldá-

son fáradozott, olyan globális makrogazdaság megteremtésén, amelyben nemzetközi pénzügyi alapok nyújtanak pénzügyi támogatást a nehézsé -

gekkel küszködő országoknak.

Stiglitz szerint az IMF-nek segítenie kellett volna a gyengébb államokat a gazdasági növekedésben, lehetővé téve költségvetési kiadásaik növe-lését. Ehelyett pontosan az ellenkezőjét, azaz a pénzügyi kiadásaik nagyarányú csökkentését kényszerítette rájuk. Ezek a gazdasági megszorító intézkedések csak tovább növelték a gazdasági hanyatlást Ez vezetett azok -

hoz a tragikus eseményekhez, amelyek a felsorolt országokban bekövetkeztek. Hasonló nehézségekkel az Egyesült Államok is küzdött, de ott a 268

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

FED révén megvolt a lehetőség a gazdaság stimulálásához szükséges pénzek előteremtésére. Nemzetközi szinten ezt az IMF-nek kellett volna biztosítania a többi ország számára. A Nemzetközi Valutaalapnak számos eszköze lett volna arra, hogy segítse azoknak a problémáknak a megoldá-

sát, amelyek nagyrészt a kamatlábak nagyarányú megemeléséből és a devi -

zaárfolyamok szélsőséges ingadozásából keletkeztek.

A Világbank korábbi első elnökhelyettese szerint a világ pénzügyi rendszerének legfőbb fogyatékossága a globális tartalékrendszerben található. A világ országainak évről évre nagy mennyiségű pénzt kell tartalékba helyezniük azért, hogy védekezhessenek olyan váratlan és kiszámíthatatlan jelenségekkel szemben, mint a külföldi beruházók bizalmának gyöngülése vagy elvesztése, a nemzetközi kereslet nagyarányú csökkenése és az export összeszűkülése. Ily módon a jövedelem jelentős része nem tudja finanszí-

rozni a globális szintű keresletet, ami előfeltétele a reálgazdaság növekedé-

sének és a világkereskedelem bővülésének. Századunk első éveiben a világ országai két és fél, háromtrillió dollár közötti összeget tartottak ily módon tartalékban. Ezeknek a tartalékoknak lépést kell tartaniuk az importok és az adósságszolgálati terhek növekedésével. Ha ez a növekedés évi 10%, akkor az országoknak mintegy 200 milliárd dollárt kell minden évben e célra félretenniük. A tartalékok nagy része ma még aranyban és amerikai államkötvényekben van, de már megindult az átállás az euró bevonására is a tartalék valuták sorába. Az amerikai államkötvények hozama 1,25%, jó-

val kisebb, mint amit a beruházások jövedelmeznek ezen országokban. Ez a különbözet az ára annak, amit a fejlődő országoknak azért kell fizetniük, hogy bebiztosítsák magukat a váratlan piaci fejlemények következményei -

vel szemben.

Hogy még szemléletesebb legyen a probléma, vegyünk egy szegény országban működő vállalatot, amely százmillió dollárt kölcsönöz egy ame -

rikai banktól. Ezért a kölcsönért 18% kamatot fizet. Az adott ország is fél -

retesz százmillió dollár tartalékot, amelyet a mai helyzetnek megfelelően amerikai államkötvényekben tart. Az adott ország tehát egyszerre köl -

csönvett és egyszerre hitelezett százmillió dollárt az Egyesült Államoknak.

Az általa felvett kölcsönért 18 millió dollárt fizet, az őáltala nyújtott köl -

csönért viszont csak 1 250 000 dollárt kap. Ez azt is jelenti, hogy az adott szegény ország az Egyesült Államoknak „ajándékozott" abban az évben 16 750 000 dollárt

Egy ország, amely nemzeti össztermékének (GDP-jének) a 30%-át importálni kényszerül, általában a GDP 15%-át helyezi tartalékba. Ebből már kiszámítható, hogy az úgynevezett fejlődő országok ily módon elveszítik nemzeti össztermékük 1,5%-át, ami lényegesen nagyobb, mint a ré-

szükre nyújtott gazdasági támogatás összege együttvéve. Tovább fokozza 269

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

a nehézséget az, hogy a nemzetközi kereskedelemben a kereskedelmi deficit nagysága megegyezik a kiviteli többletek nagyságával, mivel ami az egyik országnak deficit, az a másik országnak kiviteli többlet. A deficitért részben azok az országok is felelősek, amelyek — mint Japán és Kína — er-re állították át gazdaságukat. A jelenlegi rendszerben azonban, ha az egyik ország megszabadítja magát a deficittől, az a világgazdaság egységes rend -

szeréből következően valamilyen másik országnál jelentkezik.

Stiglitz úgy véli, hogy a jelenlegi világgazdasági rendszer azért műkö -

dőképes még, mert az Egyesült Államok betölti a deficit of last resort — a deficit utolsó felvevőhelye funkcióját, azaz az a nagybevásárló, aki megen -

gedheti, hogy tartósan többet költsön, mint amit tényleges forrásai fedeznek. Egy jól működő globális pénzügyi rendszernek az ugyancsak globáli -

san jelentkező megtakarításokat úgy kellene a legszegényebb országokhoz eljuttatnia, hogy azok reálgazdasága szervesen növekedhessék. Ehelyett a megtakarítások a leggazdagabb országba áramlanak, amelynek polgárai még többet fogyaszthatnak. Nyilvánvaló, hogy ez a helyzet csak korlátozott ideig tartható fenn, még akkor is, ha megmaradna az egyes országok azon hajlandósága, hogy pénztartalékaikat amerikai dollárban tartsák.

Milyen lenne egy globális valódi pénz?

Amikor John Maynard Keynes részt vett a Nemzetközi Valutaalap lét -

rehozásában, egy olyan globális pénzben gondolkodott, amelyet a Lincoln által kibocsátott állami dollár (a „greenbacks") után globális greenbacksnek képzeltek el. Ez a pénz úgy vált ismerté, hogy SDR (Special Drawing Rights). A nemzetközi közösség szerint az SDR alkalmas arra, hogy fizetőképes keresletet hozzon létre és megnövelje az adott ország vásárlóerejét. Az SDR ugyanis egyfajta nemzetközi pénz, amely becserélhető ke-mény valutákra, valamint termékek és szolgáltatások beszerzésére is al -

kalmas.

Ez a bizonyos „global greenbacks" finanszírozhatja a legfontosabb közjavakat — így a környezeti erőforrások megtartását, a betegségek terjedésének megakadályozását, az általános műveltségi és kulturális színvonal emelését a fejlődő országokban. Azok az országok, amelyek kevesebb tá-

mogatást kapnak, mint amekkora tartalék félretételére kényszerülnek, ez az új globális pénz olyan kiegészítő tartalékul szolgálhatna, amely felszaba -

díthatna a termelő gazdaság számára olyan pénzeket, amelyeket egyébként féke kellene tenniük. Ahhoz, hogy ez az új világpénz hatékonyan működ -

jön, elégséges a legfejlettebb országok hozzájárulása.

270

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A fizetésképtelenség újraszabályozása

Argentína pénzügyi összeomlása nyomán, amelyet már megelőzött Brazí -

lia, Oroszország, Dél-Korea, Thaiföld és Indonézia válsága, még a Nemzetközi Valutaalap szerint is szükségessé vált alternatív pénzügyi válasz ke -

resése. Az egyik széles körben vitatott alternatíva a csődeljárás, vagy úgynevezett „standstill" eljárás. A „standstill", amely szó szerint leállást, meg-

állást, mozdulatlanságot jelent, sikeres válságmegoldó módszernek bizonyult Dél-Koreában, ahol ily módon stabilizálták a valutaátváltási arányt.

Gyakran kívánatos ellenőrzés alá vonni a tőkemozgásokat egy gazdasági válság megállítására. Ugyanez a tőkemozgás-ellenőrzés akkor is kívánatos, ha egy országban erőteljes gazdasági növekedés van, s már nincs szükség újabb külföldi tőke bevonására. A tőke gyors ki-be áramlása egy országból hatalmas többletköltségekkel jár. Ilyenkor kívánatos a szakszerű kormányzati beavatkozás. Chile és Malajzia példája szemlélteti, hogy a tőke ki - és beáramlásának ez az állami szabályozása nemcsak lehetséges, hanem vég-rehajtható is, mégpedig káros mellékhatások nélkül. A piacok túlzott reagálását megfelelően tudják kiegyensúlyozni a szakszerűen alkalmazott standstill módszerek és így stabilizálhatják a válsággal szembenéz ő ország gazdaságát.

Stiglitz abból indul ki, hogy a nemzetközi csődeljárás szabályozásá -

hoz az első feltétel különbséget tenni a magánszféra és a közszféra eladó -

sodottsága között. A magánadósságot nem szabad átalakítani köztartozás -

sá. Ezt a hibát számos esetben elkövették a válsággal sújtott országok a nyugati bankok és kormányok nyomására. Makrogazdasági zavar esetén szükség van a magánadósság gyorsított átütemezésére, amely lehetővé teszi az adott korporáció gyors átszervezését úgy, hogy közben folytatódik a termelés. Amikor csak néhány vállalatot fenyeget csőd egy országban, a halasztás költséges lehet a részvényesek és az alkalmazottak, de nem a gazdaság egésze számára. Ha azonban egy ország vállalatainak a fele válik fizetésképtelenné, mint Dél-Koreában, vagy a háromnegyede, mint Indonéziában, akkor a halasztás már nagyon költséges és az egész gazdaságra nézve súlyos következményekkel jár. A csődeljárás szabályozásánál gondosan kell egyensúlyozni a hitelezők és az adósok érdekei között, ezért egy ilyen szabályozás egyben politikai tevékenység is. A Nemzetközi Valuta -

alap már megpróbálkozott egy nemzetközi csődeljárás bevezetésével, de mivel rendkívül szoros kapcsolatban áll a hitelező pénzintézetekkel, ez irányú törekvéseit bizalmatlanul fogadták. Tudomásul kell venni, hogy az a csődtörvény, amely jól működik az Egyesült Államokban, katasztrofális következményekkel járhat Oroszországban vagy Thaiföldön.

271

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Mí a teendő az eladósodott államokkal?

Itt valójában nemcsak az államok-kormányok adósságaitól van szó, hanem minden közintézmény eladósodásáról. Az Egyesült Államokban is nemcsak a szövetségi kormány van eladósodva, de az egyes tagállamok és városi önkormányzatok is. Az Egyesült Államok csődtörvénye például részletesen szabályozza: milyen eljárást kell lefolytatni, ha a városi önkor -

mányzatok nem képesek teljesíteni adósságszolgálati kötelezettségeiket.

Egy kormány fizetésképtelensége esetén mind a belföldi, mind a külföldi hitelezők bevonandók az összes érdekelttel lefolytatott tárgyalások ba. Itt kiemelt feladatot jelent a társadalombiztosítási kötelezettségek teljesítése, az iskolák és az egészségügyi intézmények zavartalan működésének bizto -

sítása.

Azért, hogy egy ilyen eljárást nemzetközi szinten is hatékonyan mű-

ködtetni lehessen, pártatlan intézményekre van szükség. A Nemzetközi Valutaalap azért nem játszhat ebben meghatározó szerepet, mert az IMF

maga is az egyik fő hitelező és tevékenységét a hitelező országok ellenőr -

zik. Stiglitz javasolja egy olyan önkéntes hitelezőkből és adósokból álló bizottság létrehozását, amelyek kidolgozhatnák egy igazságos és hatékony csődeljárásra vonatkozó tervezetüket. Ennek az az előnye, hogy viszonylag gyorsan munkához láthatna. Ezen túlmenően szükség lenne ugyancsak önkéntes alapon egy csődeljárással foglalkozó világszervezet létrehozására, esetleg egy szakosított bíróság felállítására a nemzetközi bíróságon belül.

Stiglitz itt az International Court of Justice-ra gondol, amelyet az ENSZ

Nemzetközi Bíróságának, vagy egyszerűen a Hágai Nemzetközi Bíróságá-

nak is neveznek. Rövid távon újra kellene fogalmazni a hitelszerződéseket úgy, hogy magába foglalják az úgynevezett kollektív cselekvésre vonatkozó rendelkezéseket, amelyek felbátorítják a kötvényeseket, hogy együttesen oldják meg a problémákat. Ez azonban csak részleges megoldást jelent, mert még ilyen kiegészítő rendelkezések esetén is szüksége lehet a kormányoknak a bírói út igénybevételére.

A nemzetközi csődeljárásra vonatkozó változtatások megnövelhetik a kamatkiadásokat, ez a költség mégis hatékonyan korlátozhatja a magánés a közszféra túlzott méretű eladósodását, amely már mindenkinek sérti az érdekeit. A Világbank volt elnökhelyettese arra is kitér, hogy az amerikaiak eddig nem érezték a pénzügyi világrendszer fogyatékosságainak hátrányait Az Egyesült Államok maga határozza meg a kamatok mértékét, és ameri -

kai dollárban vesz fel kölcsönöket. Így Amerikát nem sújtják az árfolyamváltozások és a kamatlábak kockázatai, amelyek viszont a fejlődő országok központi problémáját jelentik. Valójában az Egyesült Államok a haszonél -

vezője ennek a rendszernek. Az elmúlt években lezajlott pénzügyi válsá-

gok, valamint az a mód, ahogyan a Nemzetközi Valutaalap azt kezelte, 272

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

óriási költségeket okozott Kelet-Ázsiának, miközben az Egyesült Államokban a fogyasztási cikkek rendkívül alacsony árai csökkentették a fedezetlen pénzkibocsátás nyomán előállott inflációs nyomást. Ugyancsak emiatt csökkentek a kamatlábak, amelyek viszont életben tartották a gaz -

dasági fellendülést. A globális tartalékrendszer a többi országot — beleértve a szegény országokat is — arra késztette, hogy hatalmas összegű kölcsönö-

ket nyújtsanak az Egyesült Államoknak, még akkor is, ha azért csak igen csekély kamatot kaptak.

Miután a jelenlegi pénzügyi világrendszernek Amerika a központja, ezért felelősség terheli azért, amit ez a globális gazdasági rendszer eredmé-

nyez: az egyre ismétlődő és mélyülő gazdasági és pénzügyi válságokért; a leküzdhetetlen munkanélküliségért; a világ nagyobb részének egyre nö-

vekvő elszegényedéséért; a gazdasági és közbiztonság meggyengüléséért.

Joseph Stiglitz is felteszi a kérdést, hogy meddig lesz hajlandó a világ kölcsönözni az Egyesült Államoknak - különösen azt követően, hogy Amerika a világ legnagyobb hitelezőjéből a világ legeladósodott abb orszá-

gává vált. Tanúi lehettünk annak, hogy 10 év többlete, 3000 milliárd dollár elpárolgott és átalakult 2000 milliárd dollár deficitté. Ha ehhez még hozzá -

számítjuk az ugyancsak költségvetési hiányt növelő adócsökkentési javaslatokat, valamint az egyre nagyobb számú korporációs botrányokat és ösz-szeomlásokat, akkor fogalmat alkothatunk arról, hogy mennyire veszé -

lyekkel terhes a jelenlegi hibás és Stiglitz szerint is sürgősen megreformá-

landó pénzrendszer.

Az Egyesült Államok a világ pénzrendszerének a központja, és mint ilyen, számos eszközzel rendelkezik ahhoz, hogy átmeneti időre kikerüljön a jelenlegi globális méretű válságból is. A magánpénz -monopóliumon alapuló hitelpénzrendszer alapvető fogyatékosságait azonban előbb-utóbb orvosolni kell és magának a nemzetközi pénzügyi közösségnek is érdeké-

ben áll, hogy megreformálja a világ pénzügyi rendszerét.

A helyi pénzek térnyerése

Valódi pénzreformnak csak azt lehet tekinteni, amely világszinten képes biztosítani a gazdasági esélyegyenlőséget és a javak igazságosabb elosztá-

sát Ez nemcsak javítana a jelenlegi pénzrendszer kárvallottjainak helyzetén, de ugyanakkor a jelenlegi pénzügyi rendszer központját, az Egyesült Államokat is erősítené mind gazdasági, mind biztonsági szempontból.

Ilyen gazdasági esélyegyenlőséget elősegítő módszer a helyi kibocsátású pénzek széles körű használata. A helyi pénzkibocsátás fellendülése védekezés a globalizáció túlkapásaival szemben és a meglévő nemzeti va -

luták egységes világpénzbe való beolvasztása ellen hat. A világ centrumországaiban is egyre szélesebb körben ismerik fel, hogy a helyi kibocsátású 273

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

pénzek hatékonyan képesek mozgásban tartani a gazdasági életet és fellendíteni lassú kihalásra ítélt körzeteket.

A Federal Reserve System által kibocsátott FED-dollár, amely azonban „full legal tender" (azaz olyan elismert pénz - gazdasági közvetítő kö-

zeg, amelyben az adott állam elfogadja az adót és az illetékeket) nem zárja ki azt, hogy helyi kibocsátású pénzek is legyenek legálisan forgalomban. A FED-nek és a Szövetségi Adóhivatalnak (Internal Revenue Service — IRS) a jogszabályok megengedik, hogy elfogadják a helyi pénzeket, amennyiben azok értéke hozzá van kapcsolva a FED-dollárhoz, másrészt alapegységük legalább 1 dollárt ér és a kibocsátott papírpénzek nem hasonlítanak a FED-dollárra. Az egyébként hosszú múlttal rendelkező helyi pénzek újabb előtérbe kerülése 1973-ban kezdődött, Massachusetts állam Exeter nevű városkájában. Kezdeményezője a magyar nevű Ralph Borsodi New York-i közgazdász volt Borsodi szembeszállva az egyre erősödő infláció-

val és a keynesi közgazdaságtan egyeduralmával, be akarta bizonyítani —

elsősorban azokkal együtt, akikkel egy lakóközösségben élt —, hogy igenis lehet használni olyan alternatív pénzt, amely nem értéktelenedik el.

A helyi bankkal, a helyi kereskedőkkel és újságokkal együttműködve Borsodi kibocsátotta a „constant" elnevezésű helyi pénzt, amelynek a fedezetét 30-féle áru alkotta, és amelyet meg lehetett vásárolni FED-dollárért a bankban. Ösztönzésére sokan vásároltak és használtak pénzként constant-ot és csak igen kevesen váltották be dollárra. A helyi pénz éveken át kiválóan működött és a kísérletet lényegében a természet fejezte be, mert amikor Borsodi már 90-es éveiben járt, nem tudta megfelelően irányítani.

A következő mérföldkövet 1989 jelenti, amikor egy bank elutasította az ugyancsak Massachusetts államban lévő Great Barringtonban az egyik csemegeüzlet-tulajdonos hitelkérelmét. Ebben a városban működik az 1960-as évek világhírű tudósa és társadalomreformere, az Eric Fritz Schumacher nevét viselő társaság, amely egyik feladatának tekintette a helyi pénzek használatának fellendítését Azért karolták fel ezt a célt, mert a helyi pénzek nemcsak alátámasztják egy adott közösség tagjainak a munkáját, de hatékonyan erősítik is az adott közösség kohézióját. Great Barringtonban egy Frank Tortoliello nevű tulajdonos az úgynevezett deli dollárokat bocsátotta ki vásárlói számára, akik 8 dollár értékű helyi pén -

zért 10 dollár értékű árut vásárolhattak. A deli dollárok hatékonyan növelték a forgalmat és további eladósodás nélkül biztosították a megfelelő fi -

nanszírozást.

A siker nyomán további öt helyi üzlet is hasonló programot indított be, amelyhez csatlakozott két mezőgazdasági üzem is, amely úgynevezett Berkshire Farm Preserve Notesot bocsátott ki. 1993-ban a Schumacher 274

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Society az egész városra kiterjedően megszervezte a Berkshare kibocsátá-

sát, amelyet azonban úgy terveztek meg hogy csak hat héten át van forga -

lomban, az elkövetkező három nyár idején. A vásárlók kaptak egy Berkshare-t minden 10 dollárt elérő vásárlás után a programban részt ve-vő üzletekben. Ezek az üzletek 150 dollárt fizettek azért, hogy a programban részt vehessenek. Az egymást követő esztendők szeptemberében a vásárlók dollárként használhatták a náluk lévő Berkshare-eket és az általuk vásárolt áruk 25-től 100-ig terjedő százalékát így egyenlíthették ki. A kibocsátott 75 000 Berkshare-ből már az első évben 28 000-et levásároltak. Az egész akció valósággal mozgásba lendítette a város lak óit Nemcsak az üzleti forgalom lendült fel, de az emberek kapcsolatára is jó hatást tett. Egye -

sek, amikor nyári szabadságukra mentek, abban az időszakban, amikor a helyi pénz levásárolható volt, átadták a szomszédaiknak felhasználásra.

Most már a bankok és a kereskedők is arra törekednek, hogy a helyi pénz egész éven át levásárolható legyen. A lakosok 90 dollár ellenében 100 dollár helyi pénzt kapnak a banktól. Mindez látszatra ellenkezik egy bank normális tevékenységével, valójában a Bank of Boston — a városban működő egyedüli bank — kedvező hatása miatt támogatta. Susan Witt, a Schumacher Társaság egyik igazgatója szerint a deli dollárok és a Berkshare-ek rendkívül sikeres nevelési funkciót teljesítettek. Az emberek megértették: fontos, hogy helyben vásároljanak, segítsék a környezetükben működő üzleteket, továbbá hozzájárult ahhoz is, hogy a EED -dollárral jobban bánjanak.

Az Ithaca-dollár nagy sikere

Paul Glover, miután pénzügyi támogatást kapott ökológiai tanulmányok folytatására, elhatározta az Ithaca-dollár kibocsátását. Azt tapasztalta ugyanis, hogy a környezetvédelmi megfontolásokat igen sokan félretolják a munkáért és a profitért folytatott hajszában, ezért környezetvédelmi újí -

tásokra igen nehéz volt pénzügyi támogatásokat szerezni. Az Ithaca -dollár kibocsátásával akarta elősegíteni azt a helyi gazdasági és kereskedelmi te -

vékenységet, amely figyelembe veszi a környezetvédelem és a társadalmi igazságosság szempontjait is. Ha például a helyileg rendelkezésre álló javak forgalma növekszik a városban, akkor feleslegessé válik, hogy azt messziről szállítsák oda. Ezzel máris nagy mennyiségű energiahordozót lehet megtakarítani. A városka lakói többet találkoztak a közösen látogatott pia -

cokon és üzletekben. Ez elősegítette, hogy ne csak ismerősök, hanem adott esetben barátok is legyenek. Ez jelentősen megjavította a városka la -

kóinak a közérzetét. Egyik kedvező tapasztalat az volt, hogy leszoktatta az embereket a kényszeres vásárlásról, amellyel valójában a bennük lévő

ürességet próbálták pótcselekvéssel kitölteni.

275

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Glover 90 fővel kezdte. Nekik mutatta meg az általa megtervezett he -

lyi pénz mintapéldányát. Az alapegység, aminek ő az Ithaca Hour (Ithaca Óra) elnevezést adta, 10 dollárral volt egyenértékű, és arra az órabérre utalt, amit egy átlagos munkavállaló tartósan igényelhet. Magasabb szakképzettséget igénylő személyek több Ithaca Hourt is kérhettek. Az Ithaca Hourst elsősorban azoknak bocsátották ki, akik azt elfogadták bó-

nuszként, azaz többletjuttatásként. Ebben a helyi pénzben kamatmen tes kölcsönökhöz is lehetett jutni. A helyi pénz 5%-a az adminisztratív költsé-

geket, úgymint a kinyomtatást, a jogi jellegű díjakat és a népszerűsítést fedezte. A helyi pénz működését segítette egy kéthavonta megjelenő jegyzék az Ithaca Hoursért beszerezhető árukról és szolgáltatásokról. Ennek a pénznek a fedezetét az érte vásárolható áruk és szolgáltatások biztosítot -

ták.

A program keretében eddig 66 000 dollár értékben bocsátottak ki Ithaca Hourst, és ma már 370 üzlet, bank, filmszínház, sportklub, egészségügyi intézmény, vendéglátó egység, javító és szolgáltató kisiparosok, valamint kórházak fogadják el pénzként A legtöbbjük áruja és szolgáltatása 100%-ban kiegyenlíttiető Ithaca HourszaL de vannak olyanok is, amelyek csak költségeik egy részét fogadják el ebben a helyi pénzben. A helyi pénz elősegítette, hogy a városka lakói jobban megismerjék egymást, ki mivel foglalkozik, milyen üzletben érdekelt és fellendítette a helyi gazdasági élet egészét

Tervbe van véve nagyobb összegű Ithaca Hour-támogatás nyújtása a helyi önkormányzatnak azért, hogy azt szociális kiadásokra fordíthassa. A kommunális adót elfogadják Ithaca Hourban is, így olyan alkalmazottak is elfogadhatják, akik a lakbéreiket is már ebből fizethetik. Az Ithaca Hour hatása minden várakozást felülmúlt. Ma már 66 különböző rendszer mű-

ködik az Ithaca Program alapján. Sok város működteti helyi pénzét a Home Town Money Starter Kit (Szülővárosi-pénz kezdőcsomag) alapján. A közös példa nyomán azonban a legváltozatosabb gyakorlat alakult ki. Ez annak is a következménye, hogy egyes helyi közösségek áru-és szolgáltatáscsere csoportokkal kezdték, nonprofit kezdeményezésekkel vagy az iskolák támogatásával anélkül, hogy használtak volna helyi kibo -

csátású pénzt. Philadelphiában például az Equal Hours egy olyan nonprofit csoport tevékenységéből bontakozott ki, amely 120 szolgáltatási programot működtet és 80 000 dollárnak megfelelő helyi pénzt forgalmaz.

Működik helyi pénz New Orleansban, forgalomban van a Valley Dollar Massachusettsben és a Sound Hours a Washington állambeli Olym-piában, és még számos más helyen.

A felsorolt tényekből láthatjuk, hogy számos helyen létesültek közösségi bankok és hitelforrások, növelve ezzel a helyi vállalkozások számára 276

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

rendelkezésre álló tőkét, lehetővé téve, hogy az emberek a pénzüket saját közösségükben fektessék be, ne pedig távoli vállalatokba.

A vásárolj helyi terméket mozgalmak segítik a helyi vállalkozók fennmaradását akkor is, ha erősen támogatott nagyvállalatokkal kell verse -

nyezniük. Ezek a mozgalmak megakadályozzák a pénz távozását a helyi gazdaságból és ráébresztik az embereket a rejtett költségek meglétére. Az olcsóbb, de távolról szállított áruk vásárlása a környezet károsítása és a szállítási költségek miatt terhelik a közösséget és a természetet egyaránt.

Az Egyesült Államokban, Kanadában és Európában létrejött csoportok szembeszálltak a nagyvállalati láncok falusi és kisvárosi gazdaságba történő

behatolásával.

A pénz helyi gazdaságban tartására az egyik legismertebb módszer az úgynevezett helyi cserekereskedelmi rendszer, amit a Local Exchange Trading Systems kezdőbetűiből LETS-nek neveznek. A LETS kereté-

ben a tagok felsorolják az általuk kínált szolgáltatásokat és javakat, és azt is megjelölik hogy mit kérnek cserébe azokért. A számlájukon a javukra írják mindazokat az árukat és szolgáltatásokat, amelyeke a LETS más tagjainak nyújtottak. Az így kapott jóváírást aztán a LETS többi tagjától kapott szolgáltatásokra és javakra tudják fordítani. A LETS-ben a kispénzű emberek is részt vehetnek, és előnyökhöz juthatnak a helyi gazdaság keretein belül. A LETS először Angliában jött létre és a szigetországban már több mint 250 szervezet működik, de vannak hasonló cserekereskedelmi rendszerek Írországban, Kanadában, Franciaországban, Argentínában, az Egyesült Államokban és Új-Zélandon. A helyi cserekereskedelmi rendszer lehetővé teszi a legkülönfélébb szolgáltatások és áruk - tetőfedés és ács-munka, kőművesmunka, kocsijavítás, kertgondozás, gyermekfelügyelet, varrás, festés és mázolás, könyvelés, ápolás-gondozás, valamint helyben előállított mezőgazdasági és ipari termékek - cseréjét. -

A helyi cserekereskedelmi rendszer igen sikeres olyan területeken, ahol magas a munkanélküliek száma. Több helyi és városi önkormányzat azért támogatta a LETS-rendszert működési területén, mert a helyi cserekereskedelmi rendszer a lakosok közérzetét is megjavította. Sok lakos, aki addig

„csak" munkanélküli volt, a LETS hatására értékessé vált és a mások hasznára tudta fordítani szakértelmét és tudását.

A LETS-hez jól kapcsolhatóak az úgynevezett helyi kölcsöneszköz-tárak. Ezek révén az emberek meg tudják osztani szerszámaikat, munka -

gépeiket a közösséggel. Ezzel csökkenteni lehet a mezőgazdaságban, erdé -

szetben, kertészetben, a háztartási javítások során használt eszközök egyé-

ni birtoklását. Az együttműködő lakosok pénzt takarítanak meg ily mó -

don, és ezzel erősítik a szomszédsági együttműködést, a kölcsönös elő-

nyök alapján való együttes tevékenységet

277

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Létrejött már az úgynevezett CSA-mozgalom is (Communitíes Supported Agriculture - Közösségi Támogatott Mezőgazdaság), amelynek keretében a városi fogyasztók közvetlen kapcsolatba kerültek egyes közeli termelőkkel. A gyakorlatban az is kialakult, hogy a fogyasztók előre megveszik az egész évi termést - megosztva a kockázatot a termelővel.

Más esetekben a termést havi vagy negyedévi részletekben veszik meg. A fogyasztónak joga van rá, hogy rendszeresen meglátogathassa a gazdasá-

got, ahol számára terem az élelem. Egyes esetekben magába a termelő -

munkába is bekapcsolódik. Napjainkban ez a rendszer terjed Európában, Észak-Amerikában, de még a távol-keleti Japánban is.

Az ökofalu alapítási mozgalom is sikeresnek bizonyult a transznacionális cégek által uralt világpiactól való függetlenedésre. A világ számos ré -

szén jöttek létre közösségek, amelyek igyekeznek megszabadulni a kör -

nyezet szennyezésétől és az értelmetlen versengéstől. Helyébe az együtt -

működést helyezik. Arra törekednek, hogy a megújuló energiaforrásokra támaszkodva önellátó helyi gazdaságokat fejl esszenek ki. Ezeket a mozgalmakat az Ökofalu-hálózat (Global Eco Village Network) kapcsolja össze. A túlzott globalizációval szemben tehát növekvő ellenhatásként fel -

értékelődtek a helyi erőforrásokra támaszkodó lokális rendszerek. Ezekben az emberek újra felfedezték a közösségekben rejlő előnyöket, a jó értelemben vett lokálpatriotizmust

Miként lehetne a pénzhiányt megszüntetni

Magyarországon?

A magyar költségvetésnek többek között azért nincs pénze, mert a magyar állam adóbevétele fedezetére több mint egy évtizede már csak hitellevelet bocsátott ki és nem normális állami pénzt A hitellevél formájában történő

pénz kibocsátásnak viszont az a hátránya, hogy érte tetemes kamatot kell fizetni a bankrendszernek. Mára már több mint 12 000 milliárd forint ér-tékű állami hitellevél van forgalomban államkötvények, kincstárjegyek és más állami adóslevelek formájában. Ezeket a hitelleveleket a magyar állam saját kibocsátású pénzzel visszavásárolhatná. Ennek nincs alkotmányos akadálya. Jogi akadályát is csupán az képezi, hogy az egyszerű többséggel megváltoztatható nemzeti banki törvényben az állam önként lemondott pénzkibocsátási jogáról, s azt átengedte az MNB-nek. Ezt a jogszabályt az állam minden további nélkül egyszerű parlamenti többséggel megváltoz -

tathatná. Az igazi akadályt nem ez jelenti, hanem az ellenérdekű bank -

rendszernek, valamint azok tulajdonosainak ellenállása.

278

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Mi is valójában a „kötelező tartalékráta"?

Amennyiben az állam hajlandó lenne saját kibocsátású pénzzel visszavásá -

rolni a hitelleveleit, akkor egyidejűleg azt is elő kellene írnia a Magyaror -

szágon működő bankok és pénzintézetek számára, hogy a részleges tartalékrendszerről fokozatosan át kell térniük a száz százalékosan fedezett tartalékrendszerre. 2002. augusztus 1. óta a bankok számára Magyarországon előírt kötelező tartalékráta 5%. Amennyiben az állam elő-

írná a bankoknak, hogy tartalékalapjaikat 5%-ról 100%-ra töltsék fel, úgy a bankok a tőlük állami kibocsátású pénzzel visszavásárolt államkötvények ellenértékét erre a célra használhatnák. Ez azt jelenti, hogy a magyar állam úgy szabadulhatna meg a több mint 12 000 milliárd forintnyi adóslevelé -

től, hogy az nem okozna inflációt, mert a bankrendszerbe kerülne a hitel -

levelek ellenértéke és ez a pénz nem lenne forgalomban. Ez a költségvetést tehermentesítené évi mintegy 1200 milliárd forint kamatkiadás alól.

Nyilvánvaló, hogy ebből az összegből megfelelően finanszírozni lehetne az egészségügy, az iskolaügy és a nyugdíjrendszer konszolidálását, korszerűsítését.

A jelenlegi magyar pénzügyi rendszerben egy kereskedelmi bank az általa a betétesektől összegyűjtött pénzt tartaléknak minősítheti. Ha tehát összegyűjt a betétesektől egymilliárd forintot, akkor ezt az 1 milliárdot 5%

„tartaléknak" tekinti és saját kibocsátású hitelpénzzel, amellyel valójában nem rendelkezik, kiegészítheti 100%-ra, azaz a példánkban szereplő egymilliárd forintot húszmilliárd forintra növelheti. Ténylegesen tehát húszmilliárddal gazdálkodhat, noha a betétesektől csak egymilliárdot gyűjtött össze. A magántulajdonú kereskedelmi bank akkor bocsátja ki a pénzt, amikor valaki hitelt vesz fel tőle. Ily módon óriási a pénzszaporulat és a bankok hatalmas profitra tesznek szert a saját kibocsátású milliárdok ré-

vén.

Vannak közgazdászok, akik azt állítják (tájékozatlanságból vagy megtévesztés végett), hogyha egy bank összegyűjt egymilliárdot a betéteseitől, akkor annak az 5%-át köteles az MNB-nél, mint központi banknál tartalékba helyezni A józan ész szerint így is lehetne és kellene értelmezni a Magyarországon előírt 5% tartalékrátát. De nem így értelmezik és nem is így alkalmazzák a gyakorlatban, hanem úgy, ahogyan azt az előző bekez -

désben ismertettem: a betétesektől összegyűjtött összeget tekintik 5%-nak, és a hitelnyújtás során ezt saját kibocsátású hitelpénzzel kiegészíthetik (és ki is egészítik) 100%-ra. Az ekkor megnyitott számlákra a bank egyszerűen ráírja a levegőből (semmiből) előteremtett hitelpénz összegét. És szedni kezdi az utána járó kamatokat és egyéb hasznokat. Ez a bank-és pénzrendszer hatalmas profitjának az egyik, de talán a legfőbb „titka".

279

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Ez azt is jelenti, hogy ma Magyarországon - alkotmányellenesen! -

pénzkibocsátási jogosultsága van a magántulajdonban lévő kereskedelmi bankoknak is a központi bank szerepét betöltő jegyban k, az MNB mellett.

Ezt a pénzhamisítás legalizált változatának is tekinthetjük.

Fizessék vissza a bankkonszolidációs segélyt!

Közismert, hogy amikor a bankok pénzügyi nehézségekkel küszködtek, az állami költségvetésből három ízben is kaptak nagy összegű támogatást -

összesen 500 milliárd forint került a bankokhoz 20 évi kamatozású állami kötvények révén a háromszori bankkonszolidáció keretében. A Postabank többszöri állami támogatás keretében további 130 milliárd forintot kapott a költségvetéstől. Így összesen 630 milliárd forint ajándékot kaptak a bankok a költségvetéstől - az adófizetőktől - a bankkonszolidáció keretében. Ezt a pénzt az eladósodott termelővállalatok is megkaphatták volna. Így sok elkerülhette volna a csődöt és több tízezer ember munkahelye megmaradhatott volna. (Egyébként Csehországban nem a bankokat, hanem a termelővállatokat konszolidálták.) Ma a bankrendszer egésze fo -

lyamatosan óriási nyereséget ér el, ezért az ország jelenlegi eladósodása in -

dokolttá teszi, hogy a bankrendszer visszafizesse a számára nyújtott konszolidációs támogatást. Ennek nincs sem pénzügytechnikai, sem jogi akadálya - mindössze a politikai akarat hiányzik hozzá.

Felül kell vizsgálni a költségvetés és a Magyar Nemzeti Bank, illetve a költségvetés és az egész bankrendszer kapcsolatát. Ezen igény alátámasztására vegyünk közelebbről szemügyre egy konkrét esetet. 2001-ben sor került a forint felértékelésére. Ebből a Magyar Nemzeti Banknak könyvelésileg hátránya származott. A központi költségvetés 250 milliárd forintot fizetett ki készpénzben a Magyar Nemzeti Banknak könyvelési veszteségei pótlására. Az úgynevezett veszteség alapja a 10 milliárd euró (mintegy 2500 milliárd forint) devizatartalék forintértékének csökkenése, a magyar pénz már említett felértékelése miatt.

A 2001. évi LVIIL törvény a Magyar Nemzeti Bankról úgy rendelkezik, hogy az MNB a külföldi pénznemben fennálló követeléseinek és kö-

telezettségeinek az év utolsó napján érvényes hivatalos árfolyamon törté-

nő átértékelési különbözetét, akár mint nyereséget, akár mint vesztesé-

get tartalékalapjába köteles helyezni. Így kell eljárnia értékpapír -

állományával is, piaci értékelés figyelembevételével. A hivatkozott törvény 17. §-a arról is rendelkezik, hogy a pénz-és értékpapír eredetű árfolyam-különbözetek tartalékai nem vonhatóak össze. Ha az ilyen nyilvántartás pozitív egyenlegű, akkor a pénz a Magyar Nemzeti Banké, ha hiány mu -

tatkozik, akkor azt a központi költségvetés készpénzben megtéríti. Az ösz -

280

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

szeget a tárgyévet követő március 31-ig kell kifizetni, de a tárgyév december 3l-re kell elkönyvelni.

Miután semmire sincs pénz, jogos a kérdés, hogy honnan lehet mégis ilyen hatalmas összeget biztosítani az MNB támogatására? A tények azt mutatják, hogy az Államadósság-kezelő Központ, amely részvénytársaság, már hónapokkal korábban növelte hitelfelvételét és kötvénykibocsátását.

Az így kapott pénzt a költségvetés egyszámlájára helyezte, és innen az MNB inkasszóval leemelte.

Milyen következtetések vonhatók le ebből a tényállásból?

1. A központi költségvetés adósságvállaló képessége felülről nincs korlátozva, ha az így hitelből szerzett pénzt a bankrendszernek fizeti, mint kötelezettséget. A társadalomra nehezedő, ténylegesen érezhető teher a kamatokon keresztül jelentkezik.

2. Az így létrejövő hitelfelvétellel és további eladósodással számos életbe vágóan fontos társadalmi cél is finanszírozható lehetne, de ez nem történik meg. Az államháztartási és a költségvetési törvény számos korlá -

tot szab a pénzügyi döntések meghozóinak, ugyanakkor kivételt tesz, ha az eladósodásból származó pénz ugyanoda megy vissza, ahonnan a hitelt felvették, vagyis a bankrendszerbe.

3. A szóban forgó 250 milliárd forint elég nagy összeg ahhoz, hogy a tömegtájékoztatás foglalkozzon vele. Ez azonban nem történt meg. A kifizetés esedékessége akkor volt, amikor a nyugdíjasok a 19 ezer forint ke-gyelemösszeget megkapták. Erről sok hír hangzott el, de arról már nem, hogy egyidejűleg ugyanezek a nyugdíjasok a többi magyar állampolgárral együtt 25 000 forintot fizettek, mert ennyivel nőtt az ország megnövekedett adósságterheiből a rájuk eső rész.

4. Amikor a Nemzeti Bank megajándékozására sor került, a minden egyes magyar állampolgárra nehezedő adósságteher szintje elérte az egymillió forintot. Ez azt jelenti, hogy minden évben a nevükben és a terhükre ekkora összeg után fizet a költségvetés kamatot, amely eléri a 80 000 forint/fő/év összeget.

A felsorolt észrevételek nyomán válaszolni kell arra a kérdésre: Indokolt volt-e a kifizetés, illetve mennyire elfogadható tár sadalompolitikailag és jogilag az a hivatkozás, amely szerint az MNB-nek ez a segélyezése megtör-tént? Több okból is kifogásolható ez az eljárás.

Először. Feltételezve, hogy a devizatartalék rögzített euróban kifeje -

zett érték, akkor az a forint árfolyamának változása következtében több vagy kevesebb forintösszeggel kerül az üzleti könyvekbe. Senki nem jogosult magyar gazdasági alanyként devizában vezetni pénzügyi könyveit. Így 281

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

az árfolyamváltozás hatása úgy mutatkozik meg, hogy ha a forintot leért é-

kelik, akkor devizabevétele forintban nagyobb lesz és e nagyobb összeg után adózik. Ha azonban a forint felértékelődik, akkor a bevétele kisebb lesz és ennek megfelelően adóalapja is lejjebb száll. Senki nem értékelheti át úgy a devizaértéket, hogy valakitől követeli a megtérítését, hacsak ilyen esetben nem áll fenn az ajándékozás szándéka.

Másodszor. A hivatkozott jogszabály úgy működik, mint egy vízcsa -

pó szelep. A pénzáramlást csak a költségvetésből engedi a jegybank irá-

nyába, de visszafelé már nem. Ha a forindeértékelés miatt ugyanaz az ér-ték forintban nagyobb összeg, akkor a különbözetet az MNB megtarthat-ja, ha kisebb, akkor azt az adófizetőknek kell megfizetniük. Tehát az MNB

abban érdekelt, hogy a forint felértékelődjék, mert így ebből tiszta bevétele származik.

Harmadszor. A költségvetés elvben azt vállalta fel, hogy adóbeszedéssel vagy pedig vagyoneladással előteremt 250 milliárd forintot. Ezt azonban nem tudta megvalósítani, ezért hitelt vett fel, ami azt jelenti, hogy évekig fizetnie kell e hatalmas összeg kamatait. A Magyar Nemzeti Bank a kapott pénzből — ha úgy akarja — vásárolhat egymilliárd eurót, azaz úgy növelheti meg egymilliárd euróval a kizárólag az ő rendelkezésére álló de -

vizatartalékot, hogy ezért semmilyen ellentételezéssel nem tartozik. Így lett lényegében egy könyvelési trükkből egymilliárd eurónyi reálbevétel.

Negyedszer. 1997-ben a de jure 100 százalékosan állami tulajdonban lévő MNB-től a költségvetéshez került az adósság, de nem ment vele együtt a devizatartalék. A költségvetésnek az MNB-vel szemben fennálló kamatmentes, lejárat nélküli forintadóssága kamatozó, meghatározott lejá -

ratú devizaadóssággá lett átminősítve. Ezt 2006-ig kell letörleszteni. A köznyelvbe ez adósságcsere néven került be, bár csere nem történt. Még a rendszerváltást megelőzően az MNB-nél külön számlát létesítettek, amelyen a költségvetéssel szembeni kamatmentes, lejárat nélküli követelésként tartották nyilván az árfolyamváltozásból származó, forintban jelentkező

tartozásnövekedést. Ez részben abból adódott, hogy az infláció hatására egy adott devizának a forintban kifejezett összege az adott év januárjában kisebb volt, mint decemberében. Ez a külön számlán jelentkező összeg az évek során a forintárfolyam leértékelése következtében egyre nőtt és 1995.

végén elérte a 2023 milliárd forintot. (Ez akkori dollárértéken 14,5 milliárd dollárnak felelt meg.)

Ez az óriási összeg azért nem jelentett gondot, mert kamatmentes, lejárat nélküli összeg lévén nem rótt semmiféle terhet a magyar gazdaságra.

Egyszerű könyvelési tétel volt a Magyar Nemzeti Bank mérlegében. Az MNB és a kormány közös megegyezéssel és az Országgyűlés hozzájárulá-

sával azonban ezt a fiktív „adósságot" (azért fiktív, mert az állam egyik 282

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

zsebe tartozott a másik zsebének) kamatozó, meghatározott lejáratú valódi adóssággá minősítette át. Ez két lépésben történt — 1996-ban ebből a fiktív adósságból 500 milliárd állampapírban megjelenő tényleges adóssággá lett átalakítva; 1997 januárjában pedig a maradék 1563 milliárdot a költ -

ségvetésnek az MNB-vel szembeni ténylegesen fennálló devizaadósságává minősítették át. Ennek az adósságátminősítésnek volt a következménye, hogy az államháztartás kamatozó adóssága 1997 -re a nemzeti össztermék 67%-ára növekedett.

[Nagy Pongrác: Mindenkinek: a rendszerváltás gazdaságpolitikája című

(C.E.T. Belvárosi Könyvkiadó, 2001) munkájának 108. oldalán e ténnyel kapcsolatban két kérdést tesz fel. Az első kérdés: miképpen számította ki az MNB az árfolyamváltozásból származó költségvetéssel szemben fenn -

álló kamatmentes, lejárat nélküli követelésének éves növekedését? Ugyanis a devizára átváltott 1563 milliárd forint 9,5 milliárd dollárnak felelt meg.

Ezzel szemben az MNB nettó külföldi adóssága csak 6,4 milliárd dollár volt. Az átváltáshoz pedig csak a nettó adósság jöhetett számításba. Ez azért van így, mert a devizatartalékok feltöltésére felvett külföldi hiteleket a Magyar Nemzeti Bank nem kölcsönözte tovább, s így abból nem kelet -

kezhetett árfolyamváltozásból származó követelés a költségvetéssel szem -

ben. A második kérdés, amit Nagy Pongrác feltesz, így hangzik: Miért kellett az átváltásnak éppen 1997 januárjában megtörténnie?

Az első kérdésre a válasz röviden ez: Az MNB az árfolyam-különbözetből származó forintadósság növekedését azután is teljes egé-

szében a költségvetés terhére írta, miután a költségvetés a neki továbbköl -

csönzött összegeket már részben vagy egészben visszafizette. Azaz olyan külföldi adósság után is számított árfolyam-különbözetet a költségvetésnek, amelyet nem kölcsönzött tovább sem az államnak, sem a vállalatoknak. Az adósságnak abból a részéből, amelyet az MNB a devizatartalékok feltöltésére vett fel nem származhatott a mérlegben egyensúlyhiány. Ami -

kor tehát az MNB az árfolyam-növekedésből származó forintadósság-növekedést bruttó adóssága után számította ki, akkor a devizatartalékokkal egyenértékű adósság forintértékének az árfolyam-növekedésből származó növekedését kétszer számolta el. Másként kifejezve az MNB költségvetési támogatást utalt ki önmagának.

A második kérdésre Nagy Pongrác ezt a választ adja: 1996-ban főként a sterilizáció miatt az MNB veszteséges volt. Ez egy teljesen független központi bank esetében szokatlan jelenség. Az MNB a költségvetésből 58,1 milliárd forintnyi támogatásra szorult, noha bevételeit jelentő -

sen növelte annak a mintegy 500 milliárdos kötvénycsomagnak a kamata, amely a lejárat és kamat nélküli adósság első részletének átminősítéséből származott. 1996 végén előre látható volt, hogy a következő évben tovább 283

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kell folytatni a sterilizációt (a forgalomban lévő pénz mennyiségének a csökkentését magas kamatozású nemzeti banki hitellevelek kibocsátásá -

val). Ezt az eljárást azért nevezik sterilizációnak, mert ezzel az MNB egyéb monetáris intézkedése révén előálló inflációs hatás semlegesíthető, kö-

zömbösíthető. 1997-ben a mérlegben fel kellett tüntetni az MNB bécsi le-

ányvállalatának (Central Kredit Wechselbank) 85 milliárd forintra becsült veszteségét is. Mivel újabb, az előző évinél jóval nagyobb veszteség lehetőségével is számolni kellett, talán ezért volt az MNB-nek szüksége a maradék kamat és lejárat nélküli adósság kamatozó adóssággá való átminősí -

tésére.

A magyar állam — pontosabban a költségvetés — 2002-ben ugyanilyen módon ismert el egy adósságot a forint felértékelése miatt. Miután az MNB-nél nem a hitel van, hanem a tartalék, a megváltozott számítási alap -

ra tekintettel megváltozott az ösztönző rendszer. Ezúttal nem le, hanem fel kellett értékelni a forintot ahhoz, hogy a költségvetés terhére és az MNB javára fizetést generáljon. Ily módon még magasabb összeg után fizetünk évente kamatot csupán ezen árfolyammal folytatott könyvelési já -

ték következményeként]

Ötödször. Fel kell tenni azt a kérdést is, hogy mi lesz ezzel a pénzzel, amikor átkerül az MNB-hez? Logikus feltételezés, hogy nettó nyereség képződik, amit lévén az MNB 100%-ig a magyar állam tulajdona, be kellene fizetni a költségvetésbe. Erre azonban azért nem kerül sor, mert még az Orbán-kormány idején beterjesztett törvényben az szerepel, hogy az ilyen befizetés az MNB tőkéjét képezi és ezt a pénzt csak a központi bank költheti el. Ha az MNB mérlegét megvizsgáljuk, megállapíthatjuk, hogy el is költötte ezt a pénzt.

Hatodszor. Az eddigiekben árfolyam-különbözetről szóltunk. De nem ez képezi a kifizetés alapját. A devizatar talékoknak csak elenyésző

hányada

van

készpénzben,

a

többségük

értékpapírban

fekszik.

Az MNB-törvény 17. § (2) bekezdése szerint:

„Az MNB a devizában fennálló, értékpapíron alapuló követelések piaci értékelése

alapján megállapított különbözetet — a nyitóállomány visszavezetése után — a deviza-

értékpapírok kiegyenlítési tartalékába köteles helyezni."

Az MNB maga dönti el, hogy milyen értéket tulajdonít a devizaköveteléseknek minőségüktől függően, azaz saját maga minősíti a követeléseit Ha rosszabb szám jön ki egy minősítésnél, nem történik semmi baj, hiszen a költségvetés állja a számlát Az MNB maga definiálja az állományok változását. Ennek módja a tranzakció, az átértékelődés és az egyéb úgyne -

vezett technikai változás. Az MNB írja:

284

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

„Minden pénzügyi instrumentumra igaz a következő alapvető összefüg -

gés: nyitóállomány + tranzakció + átértékelődés + egyéb volumenválto -

zás = záróállomány".

Más szóval a törvényben lévő értékkülönbözet az a nyitó-és záróállomány különbözete. Ha tehát valakinek van 10 milliárd eurója vagy dollárja, akkor természetesen tudja gyarapítani ezt a készletet, aminthogy azt a nem -

zetközi pénzügyi közösség tagjai és intézményei meg is teszik. Az MNB-nél azonban ez az állomány vagy gyarapszik, vagy csökken számos okból, például átalakul forintállománnyá. Egy kívülállónak az MNB nyilvánosság -

ra hozott kimutatásaiból követhetetlen a tranzakció oka és eredménye. Az MNB az itt említett 250 milliárd forint igényére nyilvánvalóan letesz egy számítási alapot. De az is elképzelhető, hogy a Pénzügyminisztérium ilyen vagy olyan okból még erre sem tart igényt A valódi probléma az, hogy az MNB számítását senki nem ellenőrizheti, mert az MNB-törvény külön ki-tér arra, hogy ezeket az átértékelődéseket még az Állami Számvevőszék sem ellenőrizheti.

A már idézett 2001. évi LVIII. törvény a következőképpen rendelkezik:

„45. § (1)

(2) Az Állami Számvevőszéknek az MNB feletti ellenőrzési jogköréről azÁllami számvevőszékről szóló törvény rendelkezik..

(3) Az MNB könyvvizsgálójára az ÁSZ tesz javaslatot és visszahívását kezdeményezheti a közgyűlésnél

(4)

Az MNB alapvető feladatairól az új MNB-törvény 4. §-a rendelkezik: (1)AzMNB megvalósítja a monetáris politikát.

(3) Az MNB hivatalos devizaés aranytartalékot képez és kezeli azt.

(4) Az MNB a devizatartalék kezelésével és az árfolyam-politika végrehajtásával kapcsolatban devizaműveleteket végez (5) Az MNB kialakítja a fizetési és elszámolási, valamint az értékpapír-elszámolási rendszereket és figyelemmel kíséri (felvigyá zza) azok tevékenységét, e rendszerek biztonságos és hatékony működése, továbbá a pénzforgalom lebonyolítása érdekében..

(6) Az MNB a feladatai ellátásához szükséges statisztikai információkat gyűjt és hoz nyilvánosságra.

(7) Az MNB támogatja a pénzügyi rendszer stabilitását, valamint a pénzügyi rendszer prudenciális felügyeletére vonatkozó politika kialakítását és hatékony vitelét."

285

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Ez azt jelenti, hogy az MNB-jogszabály megalkotói — köztük az Országgyűlés tagjai — bekötötték a kormány szemét arra az esetre, amikor fizetni kell, és megkötötték a kezét, amikor azt a kormány a köz érdekében ki-nyújthatná az őt megillető összegért. Ez a szabályozás ellentmond a logika és a közgazdaság egyébként szokásos eljárásainak, mert nem teszi lehetővé az elszámoltatást. A költségvetésnek sem kötelezettsége, sem követelése nem lehet az árfolyamváltozásból kifolyólag.

További javaslatok az eladósítás csökkentésére

1. A bankkonszolidáció keretében több mint 630 milliárd forint

„ajándékot" kaptak a bankok és pénzintézetek. Mind a Központi Statisztikai Hivatal mind a Nemzeti Bank adatai szerint most egyedül a pénzügyi szektor nyereséges, miközben a termelőszféra, a magánháztartások, valamint a költségvetés óriási mértékben el van adósodva. Logikusan merül fel az az igény, hogy a hatalmas nyereséget elkönyvelő bankok fizessék vissza azt a közpénzből kapott ajándékot, amit a bankkonszolidáció keretében kaptak. Ebből a pénzből fokozatosan vissza lehetne juttatni az egészség -

ügyi szektorba az onnan kiemelt ezermilliárd forintot és az oktatá si rendszert is konszolidálni lehetne. De fel lehetne belőle gyorsítani a nyugdíjak felzárkóztatását az Európai Unió alsó harmadának átlagos szintjéhez.

2. A nemzetközi nagyvállalatok számos kedvezményt kaptak a magyar államtól azért, hogy Magyarországon működjenek és a magyar munkaerőt foglalkoztassák. Ez az úgynevezett működő tőke azonban az elmúlt öt évben gyorsított ütemben távozik keletre - Romániába, Ukrajnába, Kíná-

ba — ahol még olcsóbb a munkaerő. A távozó multinacionális korporációk nagy összegű extraprofithoz jutottak a magyar államtól kapott adóked -

vezmények révén. Távozásukat természetesen nem lehet megakadályozni, de el lehet fogadni olyan törvényt, amely kötelezi őket arra, hogy távozá -

suk esetén a kapott adókedvezményeket, vagy azoknak eg y részét fizessék vissza a magyar költségvetésnek.

3. Indokolatlan, hogy a költségvetés fizesse az általa nem ellenőrizhető

Magyar Nemzeti Bank devizatartalékának a kamatait. A mintegy 10 milli -

árd euró körül mozgó devizatartalékot az MNB forgatja a saját hasznára, de mint már utaltunk rá, elszámolni nem köteles vele a költségvetésnek, és egyetlen állami szerv sem szólhat bele érdemi döntéseibe. Ezek után teljesen indokolatlan, hogy a magyar adófizetők viseljék a 10 milliárd eurónyi devizatartalék kamatterheit.

4. Meg kell változtatni azt az egyébként nem 2/3-os törvényt, hogy az állam adóbevételének a fedezetével csak adóslevelet, államkötvényt, kincs -

tárjegyet bocsáthasson ki. Az állam ugyanerre a fedezetre támaszkodva normál pénzt is kibocsáthatna, amire nem kellene kamatot fizetnie. Jelen-286

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

leg 12 000 milliárd forintot meghaladó nagyságrendben került államkötvény (adóslevél) kibocsátásra, és ennek kamatai legalább 1200 milliárd forinttal terhelik meg évről évre a költségvetést. Az állam saját maga tiltotta meg önmagának, hogy normál pénzt bocsásson ki adóbevétele fedezeté-

vel. Erre az önkorlátozásra semmilyen logikus magyarázat nincs, s ha ezzel kapcsolatban tudakozódunk, akkor azt a választ kapjuk, hogy egyrészt más országokban is így van ez, ez az, ami eurokonform, másrészt a nemzetkö-

zi pénzügyi közösség nem tűrné el, hogy Magyarország külön utakon járjon. Válaszunk erre az, hogy amíg Magyarországon nincs bevezetve az eu-ró és formailag Magyarország még a pénzügyi szuverenitás alanya, addig elvileg nincs akadálya annak, hogy Magyarország az Európai Központi Bank, valamint a Baselben működő Nemzetközi Fizetések Bankja irány-mutatásaitól eltérően önállóan járjon el saját pénzügyeiben.

5. Többszörösen bebizonyosodott a gazdaságtörténetben (Németország, 1933 után; Franciaország, De Gaulle elnöksége alatt; az Egyesült Államok, Franklin Delano Roosevelt elnöksége idején), hogy a termelőprogramokhoz kötött olcsó állami pénzkibocsátásból nyújtott közhitelek nem okoznak inflációt. Az ilyen termelőprogramokhoz kötött pénznek a forgalomba hozatala a gazdaság egészében kiegyensúlyozásra kerül a folyamat révén előálló termelői kapacitás megnövekedésével, a többletobjektumok, termékek és szolgáltatások értékével.

6. A tőzsdei árfolyamnyereséget és kamatjövedelmet a többi nyugati országban érvényes módon adóköteles jövedelemmé kellene tenni. Az Egyesült Államokban kötelező e tőkejövedelem után adót fizetni (capital gain tax). A Német Szövetségi Köztársaságban is adóköteles a tőkejövedelem és a kamat.

7. A rendszerváltás óta tizedére, 760 milliárd forintra csökkent az állami vagyon — állapította meg az Állami Számvevőszék az Országgyűlés il -

letékes bizottsága előtt. Az Állami Számvevőszék által készített tanulmány megállapítja, hogy a teljes közvagyon mindössze harmadát értékesítették.

A nemzeti vagyon 10%-át felszámolások és végelszámolások emésztették fel, további 20%-át az önkormányzatoknak és más — nem állami vagyonkezelőknek adták át. Az Állami Számvevőszék szerint az 1990. évi induló vagyonból mintegy 30% hiányzik. Ennek egy része a piaci értékvesztés és a rossz gazdálkodás áldozata lett. Míg a fennmaradó hányad a gazdasági kényszerek és a rövid távú érdekek által diktált alulértékelés miatt veszett el. El kellene készíteni a konkrét felelősök megnevezésével a nemzeti vagyon elveszett 30%-ának pontos részletezését. A konkrét tények alapján pedig — még az elévülési idő előtt — intézkedni kellene kármentés, a kár-enyhítés érdekében, és erről tájékoztatni kell e vagyon tulajdonosait, a ma -

gyar állampolgárok összességét. Ha nem is lehet az eredeti állapotot visz -

287

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

szaállítani, rendkívül fontos, hogy az állampolgárok tudják: mi történt a nemzeti vagyonnal?

8. Újra kell tárgyalni az európai uniós tagság néhány Magyarországra különösen hátrányos feltételét, elsősorban azért, hogy az Európai Unió régebbi tagjaihoz hasonlóan a magyar termőföld is védelemben részesül-jön és megmaradhasson a magyar természetes személyek tulajdonában. A magyar nép csak a magyar földdel együtt magyar nép! Ne kell jen 500 ezer magyar gazdálkodónak kényszerűségből eladnia földjét és elhagynia szülő-

földjét.

9. Semmilyen formában sem szabad privatizálni az egészségügyi és az oktatási rendszert. Nincs olyan privatizálási módszer, amely ne vonna ki több pénzt az egészségügyi és az oktatási rendszerből, mint amennyit kezdetben oda bevisz. Privatizálás esetén az egészségügynek és az oktatásnak nemcsak a saját költségeit kellene „kitermelnie", de a magánbefektetők profitját is. A magánosítás hosszú távon profitszerzési eszközzé degradálja az egészségügyet és az oktatási rendszert is.

Nincs szűkség újabb Bokros-csomagra

Az előzőekben ismertetett javaslatok újabb Bokros-csomag nélkül tudnák megteremteni a pénzügyi és gazdasági egyensúlyt Magyarországon. Az utóbbi időben a magyar tömegtájékoztatásban egyre többször értékelik pozitívan Bokros Lajos pénzügyminiszteri tevékenységét a Horn-kormány idején. Ezért szükségesnek tartjuk, hogy kitérjünk Bokros Lajos tevékenységének elemzésére.

A Bokros-csomagot a külgazdasági egyensúly helyreállításának szük-ségességével indokolták. Minimális és látszólagos gazdasági javulás érdekében a magyar társadalmat azonban óriási összegű áldozatvállalásra kény -

szerítették, amely nemcsak hogy felesleges volt, hanem óriási károkat okozott az ország és annak lakosai számára. 1995 és 1998 között összesen 31

milliárd dollárt préseltek ki a magyar társadalomból. Hacsak a külkeres -

kedelmi mérleg négy év alatti javulását, a 0,6 milliárd dollárt tekintjük, ak -

kor a rendelkezésre álló hivatalos adatok szerint is a befektetett összeg több mint 97%-a — vagyis 30 milliárd dollár — egyszerűen elveszett. Ha összeadjuk az egészségbiztosítási és a nyugdíj-biztosítási alaptól, a helyi önkormányzatoktól, a központi költségvetési szervektől elvont pénzeket, továbbá a vállalkozásoknál elvont nettó béreket, és összesítjük az 1995 -

ben, 1996-ban, 1997-ben és 1998-ban eszközölt elvonásokat, akkor meg-kapjuk a fent megjelölt 30 milliárd dollárnyi összeget.

A mesterségesen megnövelt infláció is romboló hatást gyakorolt. Az 1994. évi 18,8%-os infláció 1995-ben 28,2%-ra ugrott és még a következő

évben is 23,6% volt. 1997-ben 18,3%-ra csökkent, ami lényegében az 288

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

1994. szint elérését jelentette. Eközben az európai uniós partnereinknél az infláció mérséklődött. A magas infláció elsősorban az állampolgárokat, továbbá a hazai kis-és középvállalkozásokat sújtotta.

A Bokros-csomag következtében 1994-hez viszonyítva 1998-ig 300

ezer munkahely szűnt meg, és ezzel Magyarországon a foglalkoztatás katasztrofálisan mélyre süllyedt. A családokat egyre kevesebb keresőnek kellett eltartaniuk. Az államháztartás nettó hiánya 1997-ben 150 milliárd forinttal nőtt az adó-és társadalombiztosítási járulék bevételeinek kiesése és a szociális kiadások megnövekedése miatt. Ezeket a változásokat az OECD (Organisatíon for Economic Co-operation and Development - a Gazdasági Együttműködés és Fejlesztés Szervezete) is nyomon követte. A Bokros Lajos nevével jelzett pénzügyi restrikció 1997-ig, 1994-hez viszonyítva további 4,4 százalékponttal csökkentette az amúgy is alacsony foglalkoztatási szintet. Egyetlen százalékpontos változás 69 000 munkahely elvesztését jelentette. Több mint 300 000 ember vesztette el munkahelyét, amely miatt a lakosság jövedelme további 8% -kal csökkent a reálbér mérséklésén felül. A lakosság megtévesztésére mindig a munkanélküliek számának csökkenését mutatták ki, amiből csak annyi igaz, hogy aki kiesett az ellátásból, az statisztikailag is eltűnt.

A lakossági kereseteket és jövedelmeket az alábbi módon csökkentették: Az egy keresőre jutó reálkeresetek szintje 1998-ra — az 1994. évihez viszonyítva — 9,35%-kal csökkent. További 8%-os jövedelemelvonást okozott a foglalkoztatottak számának 300 000 fővel való csökkenése. Ez tra -

gikus viszonyokat hozott létre az egykeresős vagy kereső nélkül maradt családoknál. 14,6%-kal lett alacsonyabb a reálértéken számított minimál -

bér is.

Az importált energia ára ebben az időszakban csökkent (1998-ban egy hordó kőolaj 11 dollárba került). Ennek ellenére 1995 és 1998 között a fogyasztói árak megkétszereződtek. A szándékosan felpörgetett infláció miatt a költségvetés kamatkiadásai is megugrottak. Az adósságszolgálat kamata évente egymilliárd dollárral nőtt, ami jelentékenyen rontotta a fo -

lyó fizetési mérleget.

1995 és 1998 között a privatizáció során 11,1 milliárd dollár összegű

magyar vagyont árusítottak ki a külföldieknek (1998. évi áron számolva a dollárt). Ebből az összegből csökkentették az államadósságot és az ezzel járó kamatköltséget Levonva a külkereskedelmi mérlegjavulás 0,6 milliárd dollár összegét a kamatkiadások 4,6 milliárd dollárnyi többletéből megkap -

juk, hogy a Bokros-csomag ezen a téren összesen 4 milliárd dollár kárt okozott az országnak.

Vannak olyan káros hatások is, amelyek nem számszerűsíthetők. Az oktatásból kimaradt fiatalok egy része bűnözővé válhat, mert nem jut 289

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

munkához. A Horn-kormány úgy emelte meg a nyugdíjkorhatárt, hogy nem indított munkahelyteremtő programokat Emiatt — mint már utaltunk rá — félmillió munkahely tűnt el Európa egyik legalacsonyabb foglalkoztatottságú országában. A fiatalok jelentős része számára a tanulás még a tandíj bevezetése miatt is nehezebbé vált A felsőoktatási intézmények a puszta létükért küzdöttek. 2002. évi áron számolva 554 milliárd forintot vontak el a költségvetés oktatási támogatásából. Ezekben az években ezer oktatót bocsátottak el a magyar felsőoktatásból.

Az egészségügy tudatos leépítése

A Bokros-csomag hatása talán az egészségügyben volt a legsúlyosabb. Az akkori egészségügyi miniszter, Kovács Pál le is mondott az egészségügyet sújtó pénzügyi elvonások miatt. A lakosság egészségi állapotáról szóló jelentés szerint az elkerülhető halálozások 11—18%-áért az ellátás pénzügyi hiányosságai okolhatóak. A Bokros-csomag 1995 és 1998 között - 2001.

évi áron és kamatok nélkül számolva - 1048 milliárd forintot vont el az egészségügyi alaptól és ezzel statisztikailag alátámaszthatóan több ezer ember korai halálát okozta.

Az emberi életek veszélyeztetése és kioltása a következőkkel bizonyít -

ható:

1. Az ezermilliárd forintot kitevő elvonás lehetetlenné tett nélkülözhetetlen életmentő műtéteket.

2. A szociális katasztrófába kergetett embereknek — az egészségügy ki-adásainak említett nagyarányú és folyamatos csökkentése következtében —

egyéni tragédiák egész sorát kellett átélniük. Ez is tényekkel bizonyítható.

3. A Bokros-csomag következményeként ugrásszerűen nőtt a terhességmegszakítások száma. Ez demográfiai következményein túl tartós egészségkárosodást is okoz az esetek nagy részében, továbbá halálozás is rendszeresen előfordul. A fogamzásgátlás módszereinek fejlődése következtében eleve csökken a terhességmegszakítások száma. Ennek ellenére a Bokros-csomag következtében nőtt az abortuszok száma.

4. A Bokros-csomag keretében megszüntették a korábban ingyenes fogmegtartó kezeléseket. Az évente elvégzett fogtömések száma három -

millióról a felére csökkent, a megmenthető fogakat tehát egyszerűen ki -

húzták. Az elmaradt fogpótlás pedig rontja a táplálkozás hatékonyságát és így egészségi károsodást, rövidebb életet jelent 5. A gyógyszertámogatások esetében a Bokros-csomag „nagyvonalúan" járt el. A külföldi gyógyszerek dobozonkénti ára a hazaiaknál négyszer drágább. Mégis a külföldi gyógyszerek támogatása terén érvényesült az abszolút liberalizmus:

290

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

— vám-és áfamentesség

— 75%-os társadalombiztosítási támogatás. A negyedannyiba kerülő

hazai gyógyszerek kiszorítása a drágább külföldiek által 1998 -ig további 36 milliárd forintot vett el az egészségbiztosítástól és ezzel a bete -

gektől, tovább csökkentve a gyógyításra fordítható összegeket.

A globalizáció neoliberális dogmatikusai tudatosan hajtják végre a családi közösségek felbomlásának programját. Magyarországon ezt a szélsőséges neoliberális programot Bokros Lajos vezényelte le a családi jövedelmek szétzilálásával. Az élveszületések csökkenő száma ellenére az anyagi okok -

ból veszélyeztetett kiskorúak száma 1996 és 1998 között 200 000 fővel nőtt.

Nincs szükség a nyugdíjasokra

A szélsőségesen neoliberális Bokros-csomag a nyugdíjasokat sújtotta a legerőteljesebben. A magyar nyugdíjasok több mint 20%-ának a nyugdíja a létminimum fele körül volt és ezért számukra minden egyes forint elvoná -

sa szinte létkérdés. A Bokros-csomag minden gátlás és differenciálás nélküli elvonó intézkedései megalázó helyzetbe hozták a magyar nyugdíjasokat. A nyugdíjelvonás a következőképpen történt 1995-ben a fogyasztói árak 28,2%-kal, a nyugdíjak pedig csak 14,7%-kal emelkedtek. Emiatt a nyugdíjak reálértéke 10,5%-kal csökkent. 1996-ban ez a folyamat folytató-

dott, a reálnyugdíj tovább csökkent és 1997-ben ezen az alacsony szinten maradt 2002. évi áron számolva 1995-ben 1994-hez viszonyítva egy átlagos nyugdíjastól havi 4626 forintot, éves szinten 55 512 forintot vontak el.

1996-ban már havi 7626 forintot — egész évre vetítve 91 512 forintot vettek el. 1997-ben is 90 648 forinttal és 1998-ban 64 452 forinttal folytató-

dott az elvonás.

Ezt az összeget természetesen vissza kellene adni a nyugdíjasoknak, ez 2002 végéig 175 737 forintot tesz ki, évi 2% reálkamattal számolva ez az összeg minden magyar nyugdíjast megilletne.

A Bokros-csomag megszorító intézkedései olyan időszakban roncsol-ták a magyar társadalmat, amikor az Európai Unióban 1994 -ben beindult konjunktúra jó piaci lehetőséget biztosított a magyar export növelésé re, amelyre a magyar gazdaság már fel is készült. Lehetőség volt a külkereske -

delmi hiány fokozatos ledolgozására, s ha erre kerül sor, akkor gazdasági fejlettségünk szintje ma legalább 10%-kal lehetne magasabb. Magyarország 1995-ben és 1996-ban nemzeti össztermékének a 3%-át kitevő nö-

vekedési lehetőséget vesztett el. Ez számszerűsítve 500 milliárd forintot tesz ki.

291

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Az OECD módszereit alkalmazva kiszámítható, hogy a Horn-kormány négy éve alatt a növekedést mesterségesen fékező Bokros-csomag neoliberális pénzügyi túlzásai következtében 2500 milliárd forint növekedési deficitet halmozott fel Magyarország. Ez azt jelenti, hogy ilyen össze -

gű kár ért minden magyar állampolgárt, csecsemőket is beleértve. Ez egy főre átszámítva 250 ezer forintot jelent.

A kizárólag pénzügyi érdekeket szolgáló restrikció nyomán 1996-ra visszaesett a népegészségügyi szempontból fontos termék, a hazai tej felvásárlása és fogyasztása. A termelőknek fizetett felvásárlási ár reálértékben csökkent, a forgalmazók árrése pedig csúcsot döntött. A külföldiek kezére játszották a magyar tejipar döntő részét A mezőgazdasági vertikum —

termékpálya — privatizációját olyan feltételekkel bonyolították le, hogy a magyar parasztokból sajtolták ki az ahhoz szükséges tőkét. Így például a tej árát a termelőknek csak két hónap elteltével fizették meg, amikor azt már régen eladták. Ezzel a módszerrel 21 milliárd forinttal rövidítették meg a magyar gazdákat A magyar tej háttérbe szorításával megindult

„Reggeli ital" címén értéktelen termékek for galomba hozatala, amiből a nyugati exportálók profitálnak.

A magyar energiaipar privatizálására is szakszerűtlen módon került sor és tényekkel bizonyítható, hogy a magyar erőműveket mélyen reális érté -

kük alatt adták el külföldieknek. A külföldieknek óriá si kedvezményeket jelentett az is, hogy a gépjárműadóról szóló 1991. LXXXII. törvény kiját-szásával — a külföldi rendszámú kamionok számára — 1994 és 1998 között a magyar állam elengedett 238,6 milliárd forint összegű adót. A pénzügyminiszter ezzel az intézkedésével még az államháztartásról szóló törvényt is megsértette. A kamionok elhasználták útjainkat Egy kamion útigénybevételi kára — szakértői becslés szerint - 1 000 000 személygépkocsi által okozott útigénybevételi kárral egyenértékű. Az utak megr omlott állapota a magyar személygépkocsik állagát több százmilliárd forinttal károsította.

Emiatt a magyar autóklub milliárdos nagyságrendű kárigényt nyújthat be a pénzügyi kormányzat ellen. Hozzá kell ehhez még számítani a természeti környezetben okozott kárt, amely évente eléri a 48 milliárd forintot. A külföldieknek biztosított ingyenes út miatt a Magyar Államvasút vesztett ver -

senyképességéből, mivel a MAV-ot a vasúti pálya fenntartásának a költsé-

ge is terheli. Ezért a MAV is jogosan követelhetne kárpótlást az akkori pénzügyminisztertől. Hivatásos pénzügyi szakemberek (Pavics Lázár köz -

gazdász, nyugalmazott pénzügyminisztériumi főtanácsos; valamint dr.

Minarik György) a felsorolt tényezőkből származó halmozott kár összegét

— 2002. évi áron — 500 milliárd forintra becsülték.

292

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Lehetne még sorolni a szomorú, sőt tragikus tényeket. Fárasztó mindez. De pénzuralmi korszakban élünk, elkerülhetetlen a pénzviszonyok tanulmányozása. A magyar társadalom bajai a lakosság szegénységében gyö-

kereznek A szegénység legfőbb oka pedig a magánpénz-monopólium.

Azért kell megismerni működését, hogy közös erővel fel tudjuk számolni.

Magyarországnak közpénzrendszerre, a teljesítmény és a tulajdon összekapcsolására, az adósságcsapdából történő kikerülésre van szüksége! Ezért kell átrágni magunkat az unalmas és fárasztó adatokon.

293

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A Drágakő-akta és a történelmi igazság

A Drágakő-akta néven (Gemstone File) ismertté vált irat bármennyire is furcsán hangzik, amerikai szamizdatnak tekinthető. Az Aviator című film ismét felkeltette iránta a figyelmet, mert számos részlete Howard Hughes életével foglalkozik, méghozzá annak a korszakából, amikor a különc mil -

liárdos eltűnt a közvélemény szeme elől. A Drágakő-aktákat több részlet-ben éveken át írta egy Bruce Porter Roberts nevű amerikai, aki San Franciscóban élt. Egyes részleteit már 1969-ben elkezdték terjeszteni. A kézzel írott dokumentum jóval több, mint ezer oldal terjedelmű. A Drágakő-aktát végül is egy rövidített változat (Skeleton Key - összefoglaló vázlat) tette ismertté, amely 1975. május 1-je óta van forgalomban. Eleinte másolták, ma már az internet a legfőbb terjesztője.

A Gemstone File eddig öt vagy hat különböző változatban került for -

galomba. Az egyik leghatásosabb változata az úgynevezett Kiwi Gemstone, amely az Új-Zélandra vonatkozó eseményekkel egészíti ki az eredeti amerikai változatot. Már most előrebocsátjuk, hogy a Gemstone File egyes kutatói szerint az immáron nagy sikerű globális szamizdat tipikus formája annak a dezinformációnak, amit az átlagemberek átlagos eszköze-ikkel saját köreikben terjesztenek. Más szóval nem a hatalom birtokosai az életben tartói a rendelkezésükre álló tömegtájékoztatási ipar útján.

Az említett Skeleton Key az 1975. május 1-jei dátumot viseli. Szerző-

je azzal indokolta elkészítését, hogy Bruce Roberts feljegyzései oly terje-delmesek, komplexek és témái oly különböző módon kapcsolódnak egymáshoz, hogy csak egy ilyen — elsősorban az időrendet követő — elrendezésben válnak érthetővé. Az összefoglaló tömören ismerteti azoknak a történéseknek a hátterét, amelyek erős nyomot hagytak a világtörténelem alakulásán. Bruce Roberts, az eredeti feljegyzések szerzője, nyilvánvalóan sokat látott és hallott, továbbá elég motívuma lehetett ahhoz, hogy vállalja mindennek a leírását és a közreadását. A rövid változat olvasói természetesen feltették a kérdést: hol vannak az eredeti dokumentumok? Az olva -

sók közül többen is úgy vélték, hogy egy beavatott által megfogalmazott dezinformációs célzatú szamizdatról van szó. Ezúttal azonban nem orosz, vagy valamelyik kelet-európai nyelven, hanem angolul.

Tényként állapíthatjuk meg, hogy a Skeleton Key to the Gemstone File az amerikai alternatív kultúra egyik legnagyobb hatású irományává vált. Sok amerikai kézről kézre adta és tömegesen másolták. Egyes változatai megje-lentek különböző folyóiratokban, így például Larry Flynt lapjában, a 294

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Hustlerban. Még tréfás rajzsorozatú változat is készült róla. A 24 oldalnyi Skeleton Key világszerte örökzöld darabja lett az alternatív kiadványokat terjesztő könyvesboltoknak. Különösen az arab államokban népszerű.

Egyes országokban még a helyi viszonyokhoz is adaptálták, kiegészítve az adott ország hasonló történeteivel. Ez történt például Új -Zélandon.

A Drágakő-akta hamarosan megjelent regényekben és filmek is készültek a benne foglaltakról.

Jogosan merül fel a kérdés, hogy mi vonzza az embereket ehhez az íráshoz, és miért hiszik el bizarr történeteit? Kétségtelen, hogy a különbö-

ző vallási és faji türelmetlenség az egyik tényező. Rejtett — pontosabban belemagyarázható — antiszemitizmusa nyilván hozzájárult népszerűsé-

géhez a Közel-Keleten. Az akta egyes állításai viszont kemény támadást intéznek a katolikus egyház ellen. Ez viszont egyes protestáns fundamen -

talisták szemében jelenthet jó pontokat.

A legtöbb olvasó azonban nem elvakultságai vagy szűk látókörű állítá -

sai miatt állt e különleges írásmű mellé, hanem azért, mert számukra hihe -

tőnek tűnő megoldást ad a John F. Kennedy JFK) elleni merénylet hátterére, Mary Jo Kopechne chappaquiddicki tragédiájára, J. Edgar Hoover-nek, az FBI egykori főnökének a hiányzó dokumentumaira és nem utolsósorban Howard Hughesnak, az excentrikus milliárdosnak a különleges eltűnésére. Magát a rövid változatot sok olvasója meggyőzőnek találta rövidsége és tömörsége miatt is. Az is igaz, hogy a szöveg nem érvel, csak állít Tömör, velős, magvas megfogalmazásai lenyűgözően hatnak az olva -

sóra. Ha valaha is létezett Bruce Roberts, akkor meg lehet ezzel a rövid változattal elégedve.

Hogyan szemléli a világot a Skeleton Key?

Bruce Roberts abból indul ki, hogy a látható világ mögött létezik egy nem látható érdekcsoport, amit ő röviden és képletesen értelmezve egyszerűen

„maffiának" nevez, és ez az érdekcsoport irányítja az Egyesült Államokat, tartja kézben az úgynevezett katonai-ipari komplexumot, a hírszerző és titkosszolgálatokat, de még a Vatikánt is. Arisztotelész Onassis, a görög származású hajómágnás ennek a háttérhatalomnak az egyik fontos front -

embere, aki ezt a maffiát, legalábbis a látható részét, a háttérből i rányítja.

A Kennedy család is ehhez az érdekcsoporthoz csatlakozott és annak a koordinátái között cselekedett és cselekszik. Ha nem, akkor számolnia kell a kemény szankciókkal.

Bruce Roberts szerint Arinak (vagyis Arisztotelész Onassisnak) azonban

kemény

versenytársa

támadt

az

aviátor-iparmágnás

Howard

Hughes személyében. Hughes az 1950-es években nagy összegekkel tá-

mogatta az akkori alelnököt, Richard Nixont és a politikába fektetett 295

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

pénz jó üzletnek bizonyult. Sikerült adómentességet élvező virágzó válla-latbirodalmat létrehoznia. Az akta szerint Onassis 1957-ben elrabolta Hughest, mégpedig a milliárdos saját munkatársainak segítségével. A rablás nem ment simán, mert Hughes ellenállt. Ennek nyomait az élete végéig viselte a fején és a testén, sőt az agysérülések nyomán súlyos „idegrendsze-ri károsodást" is szenvedett. Bruce Roberts szerint Howard Hughes életé-

nek hátralévő részét az Onassis magántulajdonában lévő Skorpió-szigeten töltötte. Egyik hasonmása, L. Wayne Rector lépett a hirtelen remetévé átalakult igazi Hughes helyébe, míg a milliárdos kettes számú dublőre, Broocks Randall színész lett az egyes számú hasonmás, az ál-Hughes dublőre. Hughesnak a kézírását pedig erre a célra készített speciális szoft-ver segítségével számítógéppel utánozták. Hughes, akit masszívan adagol-tak heroinnal, kábítószerfüggővé vált és élőhalottként fejezte be életét.

1960-ra már a pénzhatalom nem látható kormányzatának akkori ügyeletes frontembere — Onassis — ellenőrizte mind a republikánus, mind a demokrata párt színeiben pályázó politikusokat, köztük az elnökjelölteket is. Amikor a Kennedy család feje, Joseph Kennedy meghalt, fiai — az el-nök john F. Kennedy és az igazságügy-miniszter Robert Kennedy — önál-lósították magukat a „maffiától" és nem teljesítet ték többé annak az utasí-

tásait A JFK által irányított legitim kormányzat még arra is merészkedett, hogy lecsapjon egy Castro-ellenes szervezkedésre Louisianában. Ez a szervezkedés lényegében Onassis, illetve az Onassis által is képviselt háttérerők irányítása alatt állott. Ezért, valamint más sérelmekért is, Onassis (és akiket képviselt) a hivatalban lévő elnök ellen fordultak.

Ahhoz, hogy az engedelmességet megtagadó JFK-t eltávolítsák, elő-

ször Estes Kefauver szenátorral kellett leszámolni. A szenátor bűne az volt, hogy átlátott a háttérerők mesterkedésein és azzal fenyegetőzött, hogy leleplezi őket. Kefauver állítólag „szívinfarktusban" halt meg a szenátus üléstermében, miután megevett egy almás rétest, amelyet szódium -

morfáttal ízesítettek. Bruce Roberts szerint a történelmet a háttérből irá-

nyító erőknek ez már évszázadok óta a kedvelt mérgezési eszköze, mert úgy okoz szívelégtelenséget, hogy magában a testben nem hagy nyomot A méreg kellemes ízű és illatú, süteményben észreveheteden. Hasonló

„öngyilkosságot" készítettek elő a Washington Post című napilap fő-

szerkesztője, Phil Graham eltávolítására is. A főszerkesztő azért volt út -

ban, mert a kibontakozó hatalmi küzdelemben JFK oldalára állt. Bruce Roberts szerint Onassisnak vezető szerepe volt Kennedy elnök meggyilkolásában. A háttérerők által rábízott feladat végrehajtásához Ari frontemberként igénybe vette Johnny Roselli maffiafőnököt. (Ezúttal már a szűken értelmezett valódi maffiáról van szó.) JFK kiiktatásának a forgatókönyve a klasszikus maffiaszabályok szerint történt. Aki legyilkolja 296

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ellenfelét, az zsákmányként magával viszi az asszonyát is. Edward Ken -

nedy tanult a történtekből és örök hűséget esküdött Onassisnak, valamint azoknak, akiknek a görög hajómágnás ebben az időben az egyik ügyvezető

képviselője volt. Bruce Roberts szerint Edward Kennedy szándékosan és személyesen távolította el az élők sorából Mary Jo Kopechne-t Chappaquiddick szigetén azért, hogy megakadályozza azoknak az információknak a közreadásában, amelyekhez Robert Kennedy titkárnőjeként hozzájutott, valamint azokért az információkért, amelyek a Kennedy család üdülőjében tartózkodva akaratlanul is a tudomására jutottak. Mary Jo Kopechne rájött a Kennedy család és a maffia szoros kapcsolatára. Onassis fedezte ezt a bűncselekményt. Az igazság Chappaquiddickről azonban mégiscsak valahogy eljutott Eugenie Niarchoshoz, aki Stavros Niarchosnak, a másik görög hajómágnásnak volt a felesége. Stavros rettegve Onassis bosszújától személyesen ölte meg Eugenie-t, még mielőtt bárkinek is elmondhatta, amit megtudott.

Eredetileg Robert Kennedy is nyilvánosságra akarta hozni mindazt, amit testvére 1963-ban történt meggyilkolásáról tudott. Könyvének a címe The Enemy Within (Az ellenség belül van), soha nem jelenhetett meg, legalábbis ezt állítja Bruce Roberts a Drágakő-aktában. Ténylegesen a könyv 1960-ban íródott és a Teamsters Union (Amerikai Teherautó-sofőrök és Fuvarosok Szakszervezete) és annak vezetője, James P. Hoffa körüli bűncselekményekkel foglalkozott. Amikor Robert Kennedy 1968-ban beszállt az elnökválasztási kampányba, Onassis új taktikát használt: agykont -

roll alatt álló merénylőt vetett be Robert Kennedy eltávolítására, Sirhan Bishara Sirhant

Bruce Roberts szerint Onassisnak és az általa képviselt világuralmi ér-dekcsoportnak kulcsszerepe volt a vietnami háborúban, amelyet arra kí -

vánt felhasználni, hogy az ebben a térségben található kőolajat megszerezze, valamint az úgynevezett Arany-háromszögben bebiztosítsa ellenőrző

szerepét a kábítószer-kereskedelem, elsősorban a heroinforgalom felett.

Ugyanez az érdekcsoport bocsátotta ki a hamisnak bizonyult Pentagon Paperst (Pentagon-iratokat) abból a célból, hogy eltereljék a közvélemény figyelmét a közéleti személyiségek elleni merényletekről. Állítólag a kínai kormány is Bruce Roberts írásaiból szerzett tudomást ezeknek az esemé-

nyeknek a hátteréről, és az így szerzett információkat arra használta fel, hogy zsaroljon velük az ENSZ-ben. J. Edgar Hoover ugyancsak nyilvá-

nosságra akarta hozni a JFK elleni merénylet és a Hughes elrablásával kapcsolatos tényeket, miután azokról Bruce Roberts írásaiból tudomást szerzett. Az FBI főnöke is hamarosan szódium-morfáttal ízesített ételt kapott, halála után pedig a nyilvánosságra szánt iratait elégették. Emlékez -

297

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

tetjük az olvasót, hogy mindezt Bruce Roberts állítja a szamizdat-bestsel-lerré vált Drágakő-aktában.

Az újraválasztáshoz közeledve Nixon elnök, aki korábban már elol -

vasta Bruce Roberts beszámolóját Hughes elrablásáról, egyre inkább aggódott azért, hogy demokrata riválisai mennyit tudhatnak minderről. Kü -

lönösen azért aggódott, hogy Larry O'Brien, a Demokrata Párt elnöke mennyit tudhat, és adott esetben mit használhat majd fel ellene. Ezért Nixon - állítja Bruce Roberts - felbérelte azokat a személyeket, akikből később összeállt a Plumbers (vízvezeték-szerelők) elnevezésű csoport, azzal a feladattal, hogy akadályozzák meg az információk kiszivárgását, sze -

rezzék meg, ha kell betöréssel is, a szükséges iratokat. 1972 februárjában a

„vízvezeték-szerelők" Roberts után is kémkedtek San Fransicóban, ahol ebben az időben élt. Az általa látogatott vendéglőben, ahol törzsvendég -

nek számított, Roberts őszintén beszélt barátainak mindarról, amit tudott.

Kedvenc témái közé tartozott a drágakövek szintetikus m ódszerekkel történő előállítása is. Ezért Gordon Liddy, aki a Watergate-betörést végrehajtó Plumbers-csoport főnöke volt, átvette a Gemstone (Drágakő) elnevezést és ezt használta a Nixon újraválasztását célzó ambiciózus terv kód -

neveként. Ennek a San Fransiscó-i bárnak a tulajdonosa ezeket a beszélgetéseket

teljes

terjedelemben

magnetofonszalagra rögzítette.

Mindezt

Catherine Graham, a Washington Post tulajdonos-főszerkesztője megbízásából tette, akinek titkos alkalmazottja volt.

A „vízvezeték-szerelők" ezt követően valóban betörtek a Demokrata Párt washingtoni Watergate Szállodában lévő központjának az irodahelyi -

ségeibe. A betörést végzők nem tudták azt, hogy San Fransiscóban még egy másik személy is gyűjtött adatokat Catherine Graham megbízásá ból -

név szerint Hal Lipset magándetektív. Lipset, aki ugyancsak tudomást szerzett a készülőben lévő tervekről, rejtve egy másik magnetofonszalagot is készített és ez vezetett a Watergate Hotelba betörők elfogásához.

Egyébként az egész eseményt videokamerák is rögzítették.

Amikor a botrány kitört, Nixon neheztelve beszélt Bruce Robertsről.

Ez a szövegrész az, amelyet eltávolítottak a Fehér Házban készült magnó -

szalagokról. Ezért hiányzik az a hírhedté vált 18,5 perc. Lipset magán -

nyomozó ugyancsak fültanúja volt azoknak az információknak, amelyeket Bruce Roberts, a San Fransicó-i orosz (szovjet) konzulátuson adott. Ezek az információk vezettek végül is Nixon lemondásához. Ha ezt nem teszi meg, akkor az elnök felelősségre vonását célzó impeachment eljárás feltár-ta volna az igazságot Howard Hughes elrablásáról és Onassis tevékenysé-

géről. (Legalábbis így látja az a Bruce Roberts, aki érthetően nagy fontosságot tulajdonít saját személyének és írásainak.) 298

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Az 1970-es évek elején bejárta a világsajtót az a hír, hogy egy álmarxista úgynevezett forradalmi szervezet, a Symbionese Liberation Army (SLA) - Együttélési Felszabadítási Hadsereg elrabolta William Randolph Hearst sajtómágnás unokáját, Patty Hearstöt, a Hearst-sajtóbirodalom örökösnőjét A Drágakő-akta szerint az SLA, amelyet a CIA irányított és finanszírozott, ezt azért tette, hogy lejárassa a baloldalt Hasonló módon a maffia ösztönzésére került sor a hírhedté vált „zebra"-

gyilkosságokra, amelyeket a Nation of Islam (Iszlám népe) mozgalom befeketítésére használtak. A mozgalom megszállottjai vállalták magukra a felelősséget

a

bűncselekményekért

1975

márciusában

Arisztotelész

Onassis meghalt Ezt követően kitört az utódlási küzdelem a vezető szerepért a maffián belül, és a szemben álló frakciók számos gyilkosságot kö-

vettek el.

Stephanie Caruana és Mae Brussell szerepe a Drágakő-

akták karrierjében

Az előzőekben csak a vázlat kivonatát ismertettük, amelyből sok mindent ki kellett hagynunk. Válaszolnunk kell arra, hogy honnan származik, hogyan jött létre ez a különleges tartalmú szöveg és mennyit lehet igaznak el-fogadni állításaiból. Az első kérdésre sem egyszerű a válasz, mert többen is állítják, hogy ők azok, akik az eredeti Bruce-féle szövegekből — ha nem is az egészből, de annak jelentős részéből — kivonatot készítettek. E sorok írója úgy gondolja, hogy a legvalószínűbb szerző Stephanie Caruana, az egykor nagyon sikeres és nagy példányszámban fogyó Playgirl nevű magazin munkatársa volt

Bruce Porter Roberts valóban létezett, noha kevés dokumentummal alátámasztható adatot ismerünk róla. Valószínűleg New Yorkban született 1917-ben és San Fransiscóban halt meg 1975. július 30-án, állítólag agyda-ganatban, egy lánya ma is él. Fénykép is van róla, ahol éppen ékszert tűz egy neves művész ruhájára. Ez egybecseng azzal az állítással, miszerint a szintetikus drágakövek előállítása volt a valódi szakmája. Az 1969 -től 1975-ig terjedő időben hosszú, kézzel írott leveleket küldött különböző

ismert személyeknek. Azt is mondják róla, hogy megélhetése érdekében tetőfedő munkát is végzett.

Caruana Roberts leveleihez Mae Brussellen keresztül jutott, akit az összeesküvéstan királynőjének becéztek. Brussell volt az, aki Roberts leveleit egy dossziéban gyűjtötte és ráírta, hogy Gemstone File, mivel a szerzője a szintetikus drágakövek szakembere volt. Mae Brussell híres Los Angeles-i rabbinak volt a leánya, és csak hajszálon múlott, hogy nem szer -

zett PhD-t pszichológiából a híres Stanford Egyetemen: férjhez ment és ez más irányba terelte életét. 1963-ban a televízión keresztül láthatta Lee 299

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Haivey Oswald letartóztatását és ez a jelenet kényszerítette arra, hogy éle -

tét az igazság kiderítésének szentelje. Így lett belőle „összeesküvés -kutató", hivatásos konspirológus. A legtöbb összeesküvési kutatótól eltérően Brussellnek nem voltak sem antiszemita, sem kommunistaellenes előítéletei.

Ezzel szemben a II. világháború utáni újfasiszta jelenségeket célozta meg.

Nézeteit a különböző újságokban publikálta és heti rádióprogramja is volt, amelyet „World Watchers Internatonal"-nek neveztek. Ezt a műsort 17

éven át sugározták a Monterey Radio stúdióiból. Érdekfeszítő elemzéseit sokan hallgatták, és számos követője akadt. Több alkalommal életveszé -

lyesen megfenyegették, különösen azután, hogy átvette egy Los Angeles-i rádió is a programját. Ezt követően 1988 októberében gyanúsnak is nevezhető gyors lezajlású rákbetegségben meghalt.

Mae Brussell nem volt hivatásos kutató vagy médiaszakember, de rendkívül alapos és tisztességes munkát végzett. Ezenkívül több gyermek édesanyjaként családját is ellátta. Stephanie Caruanara már inkább illik a

„magányos kívülálló" meghatározás. Ö magát így jellemezte:

„A Playgirl magazin számára írtam cikkeket, elsősorban a nőket érdeklő

témákról — így a korai abortusz új módszeréről olyan időben, amikor a magzatelhajtás még csak New Yorkban és Kaliforniában volt engedé-

lyezve, írtam a megfelelő táplálkozásról, a terhesgondozásról, interjút ké-

szítettem a néger költőnővel, Maya Angelouval és a fekete feminista akti -

vistával, Flo Kennedyvel. A Playgirl nagy lendülettel indult, valószínűleg a benne látható meztelen férfifotók miatt, de szeretném azt hinni, hogy részben az én cikkeim miatt is, amelyek segítették a nőket."

Ez a karrier 1974-ben fordulathoz érkezett, amikor is Caruana segített Mae Brussellnek megírni a Patty Hearst elrablásáról szóló történetet Ebben azt állították, hogy a hírszerző szolgálat emberei manipulálták az SLA-t. Cikkükre reagálva az SLA vezetője durva kirohanással válaszolt.

A Playgirl főszerkesztője tette azt az ajánlatot, hogy a szerzőpáros írjon egy cikket Howard Hughesról. Miközben Caruana Mae Brussell háziarchívumában kutatott, kezébe akadtak Bruce Roberts levelei. Már utaltunk rá, hogy Bruce Roberts rendszeren hallgatta Mae Brussel műsorait, és hosszú leveleket küldött számára. A műsorkészítő és hallgatója még személyesen is találkozott. Brussellnek azonban komoly fenntartásai voltak Robertsszal kapcsolatban, erről így számol be Caruana:

„Mae azt ajánlotta, hogy ne olvassam el a leveleket, inkább csak lapoz -

zam át őket és csak azokat a részeket olvassam el rendesen, amelyek Howard Hughesra vonatkoznak. Éjszaka — hosszú, kemény nap után —

300

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kimerülten kezdtem az olvasást Az első oldal tele volt mindenféle gyil -

kossággal, méreggel, trágár szavakkal. Első reakcióm az volt, hogy ez a fickó paranoid skizofréniás. Sokat hallottam az ilyenekről. Arra voltam beállítódva, hogy automatikusan elutasítsam azokat, akik ilyesmiről és ilyen stílusban beszéltek. Úrrá lettem első reakciómon és elhatároztam, hogy előítélet-mentesen fogom végigolvasni. A kép összeállt az elsőtől az utolsó oldalig."

Caruana végül is szakított Brussell-lel és felkereste Bruce Robertset.

Caruanára úgy hatott Roberts, mint egy megelevenedett James Bond, aki a kémek, bérgyilkosok és a lehallgatott telefonok világában él. Roberts meggyőzte látogatóját, hogy valóban ő találta fel a szintetikus rubint, ame -

lyet a lézerkísérletekhez használnak, és gyakran eladott mesterséges drága-köveket külföldi kormányoknak titkos adatokért cserébe. Erről állította Caruana, hogy létezett egy világot behálózó, magas szintű információ-

csere. Caruana tehát Bruce Roberts meggyőződéses hívévé vált és az általa készített kivonat, a Skeleton Key, valójában Caruana hitvallásának tekint -

hető.

A legnehezebb kérdés azonban az, hogy mennyire lehet igaznak tekinteni Bruce Roberts állításait. A Gemstone File eddigi elemzései abból in -

dultak ki, hogy az akta tézisei olyan hiteles személytől származnak, aki be volt avatva olyan információkba, amelyek az átlagember számára elérhe -

tetlenek Ha Bruce Roberts valóban paranoiás skizofrén lenne, vagy ha nem rendelkezne a titkosszolgálatok zárt köreihez tartozó informátorok -

kal, akkor ki hinne el bármit is, akár az eredeti iratoknak, akár a belőlük készült kivonatnak? Ha tehát Bruce nem lenne tiszta elméjű és különlegesen informált személyiség, akkor ő is csak egyike lenne azoknak a rajongó félnótásoknak, akik szenvedélyesen gyűjtik az újságkivágásokat, és spekulációkból építenek légvárakat

A Caruana által készített Skeleton Key azonban nem — vagy csak alig —

tartalmaz bizonyítékokkal alátámasztott igaz adatokat, amelyek más mó -

don nem lettek volna elérhetőek a nagyközönség számára az akta keletkezésének időpontjában. A történelem menete gyakran kemény tényekkel támasztja alá a korábban nem bizonyított állításokat. De a Drágakő-akta alátámasztására eddig csak kevés ilyen bizonyítékot nyújtott a történelem, vagyis az akta állításainak többsége még bizonyításra vár.

Nézzük, mit is állít az akta és mit mondanak a történelmi tények

1. Arisztotelész Onassis, a görög hajómágnás nem éppen az ideális pályázó arra, hogy a képletesen értelmezett „maffia" (háttérhatalom, látha -

301

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

tatlan kormányzat) és az eredeti értelemben vett (szűken értelmezett) maf -

fia legfőbb főnöke legyen. Először is nem volt olasz. Bruce Roberts értelmezésében a „maffia" tehát mást jelent, mint a háttérhatalom egész há -

lózatát A Skeleton Key azonban sokkal több hatalmat tulajdonít Onassis -

nak, mint amit akár a legrosszindulatúbb életrajzírója is állít róla. Tény, hogy a görög hajómágnás vagyona túlszárnyalta szülőhazájának, Görögor -

szágnak az egész évi jövedelmét, de azért vagyona nem versenyezhetett olyan családokéval, mint a Rockefeller-vagy a Rothschild-dinasztia. Sem barátai, sem ellenségei, de még családtagjai sem céloztak arra, hogy a háttérhatalom hálózatának világszintű vezetője lett volna. Maria Meneghini Callas, a világhírű operaénekesnő, aki hosszú időn át Onassis élettársa volt, szintén nem tett erről említést. Jackie Kennedyről, a későbbi Jackie Onassisról még elképzelhető, hogy tudott hallgatni, de egy nagyon is emocionális és impulzív operaénekesnőről aligha.

Az is elfogadhatatlan, hogy a háttérből Onassis irányíthatta a CIA-t.

Az 1954. évi Jiddah-megállapodás valóban biztosította Onassisnak, hogy hajói szállíthassák a szaúdi kőolaj túlnyomó részét. Ez azonban sértette az Aramco (Arabian-American Oil Company) által képviselt ameri -

kai érdekeket. Ezért az Aramco valójában azt kérte az amerikai kormány -

zattól, hogy fékezze meg a görög hajómágnást Tény, hogy az FBI főnöke, Edgar Hoover Amerika-ellenesnek nevezte Onassist. Az amerikai hatósá-

gok elkobozták hajóit, és le is tartóztatták a görög hajómágnást. Korábban lehallgatták telefonbeszélgetéseit, az újságok negatívan írtak róla és nem -

zetközi bojkott fenyegette vállalatát. 1956-ban Onassis kiegyezett ellenfe-leivel, de a Szaúd-Arábiával kötött szerződést át kellett engednie sógorá-

nak, Stavros Niarchosnak, az Aramco jelöltjének.

Amikor Bruce Roberts feljegyzéseit készítette, ezek a tények még nem voltak ismertek és legendák vették körül a titokzatos Onassist. A görög hajómágnás sok amerikait megsértett, amikor feleségül vette a mártírrá vált amerikai elnök özvegyét Ezt úgy tekintették, mint amikor a maffiás háborúban valaki trófeaként megszerzi a legyőzött ellenfél asszonyát. A CIA is hozzájárult reputációjához. Ezért sokan túlértékelték lehetőségeit Ma már azonban tudományos alapossággal megírt tanulmányokból is lehet tájékozódni, és ezek alapján Onassis életútja más megvilágításba kerül.

Onassis karrierjét az 1920-as évek közepén azzal kezdte, hogy titokban dohánynak álcázott kábítószert szállított Törökországból Argentíná -

ba. Onassis számos nagy befolyású emberrel épített ki kapcsolatot, köztük a Rothschild-dinasztia vezető tagjaival, Peron argentin elnökkel, Winston Churchill-lel. Amikor a II. világháború elején Franklin Delano Roosevelt elnök aláírta az ellenséggel való kereskedést szabályozó rendeletet ( Tra-302

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ding With The Enemy Act), legálissá vált, hogy háború idején is szállítani lehessen Németországnak, ha ehhez az akkori pénzügyminiszter, Hans Morgenthau engedélyt adott. Onassis a legmagasabb illuminátus körök tagjaként mindkét oldal számára szállított kőolajat és fegyvert. Az ITT

amerikai világcég telefonjait használták a német t engeralattjárók. A görög hajótulajdonosok 450 kereskedelmi hajóval rendelkeztek a II. világháború előtt. Ezekből — Onassis állításai szerint — 410-et elsüllyesztettek a háború idején. Hivatalos források szerint azonban csak 360-at. A görög hajótulajdonosok tehát elveszítették nagy kereskedelmi hajóikat. A német tenger -

alattjárók és vadászgépek azonban egyetlenegyszer sem támadtak rá Onassis hajóira, noha azok rendszeresen hajóztak a háborús zónában.

Ugyanezt tették a szövetségesek is. Így Onassisnak egyetlen hajója sem süllyedt el, és egyetlen tengerészének sem görbült meg a haja szála. Még az a hajója is veszteség nélkül úszta meg, amelyik éppen Skandináviában tar -

tózkodott, amikor a németek megszállták Norvégiát. Minderre csak azért hivatkozunk, hogy Onassisnak mégiscsak kivételes befolyással rendelkező

személynek kellett lennie.

2. Howard Robard Hughes, akinek a személye már életében legendává vált, ismét a közvélemény figyelmébe került a számos Oscar -díjat kapott Aviator című filmje révén. Hughes azonban nemcsak kiváló repülő, de az 1930-as és 1940-es években sikeres filmproducer és üzletember is volt. Hughes 1957-ben eltűnt a nyilvánosság szeme elől. Sokan — köztük Mae Brussell és Jim Keith is — kétségbe vonták, hogy még él. A legfantá-

ziadúsabb személyek még azt is bizonyítékokkal próbálták alátámasztani, hogy Hughes azért tűnt el a nyilvánosság elől, hogy teljesen új személy-azonosságot vegyen fel. Így például George LoBuono 2001-ben arról tett közzé tanulmányt, hogy Richard Helms nemcsak megszólalásig hasonlított a különc milliárdosra, hanem a CIA korábbi főnöke valójában maga Howard Hughes volt

(l. http:// www.newsmakingnews.com/helmslobuono.htm).

Ma már többet tudunk az 1966-tól 1970-ig terjedő időszakról, amikor az excentrikus milliárdos (illetve aki helyettesítette a nyilvánosság előtt) számos kaszinót vásárolt Las Vegasban áron felül miközben a Desert Inn nevű hotel legfelső emeletén lévő lakosztályban élt szinte hermetikusan el-zárkózva a külvilágtól. Egészsége és lelkiállapota sokat romlott. Ezt kü -

lönböző szerzők más-más oknak tulajdonítják. Ki vérbajra, ki túlzott gyógyszerszedésre, szegényes étkezésre hivatkozik, de még olyan életrajz-

írója is akad: Charles Higham, aki szerint valójában az AIDS egyik korai változatával állunk szemben. Hughes mindig fontos hadiszállító volt és részt vett a CIA költséges programjaiban. Ezt jól mutatja a Glomar Exp -

lorer története.

303

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A Glomar Explorert 1973-ban azért építette Hughes cége, hogy ki-emeljen egy szovjet atom-tengeralattjárót, amely elsüllyedt a Csendes-

óceánon és 5200 méter mélységben feküdt a tengerfenéken, 750 mérföld-re Hawaiitól. A szovjet haditengerészet is ki akarta emelni, de nem találta.

Az 1970-es években Howard Hughes, a Deep Ocean Mining Project keretében hozta létre a Glomar Explorert, amely 1974 júniusában megtalálta az elsüllyedt szovjet atom-tengeralattjárót és megkezdte azt részletekben a felszínre hozni.

1957-ben az üzleti körökben nevet szerzett, és korábban az FBI és CIA számára dolgozó Robert Maheu vette át Hughes vállalkozásainak irányítását. Nagy önuralmat gyakorolva teljesítette a milliárdos excentrikus kívánságait. (Több kutató szerint Robert Maheu Ari Onassisnak is dolgozott.) Michael Drosnin a Wall Street Journal a New York Times és a Washington Post munkatársa Citizen Hughes című bestsellerében hasonmásban közli Hughes számos kézzel írott feljegyzését, amit az árnyékként őt kísérő Maheuhoz intézett. Ezek többségének a szövege komikus. Állí-

tólag a legfantáziadúsabb regényíró sem tudta volna kitalálni Hughes elke -

seredett kívánságát egy abszolút tökéletes televíziókészülék iránt. A két férfi indulatos kitörésben vált el egymástól. 1970 novemberében Hughes egyre jobban félt a Nevadában végzett nukleáris kísérletektől. Emiatt a Bahamákra távozott, ahová vagy önként, vagy kényszerből ment. Innen útja Nicaraguába vezetett. Robert Maheu meggyőződött arról (legalábbis ezt állította), hogy az Intertel nevű magánnyomozó cég rabolta el a milli-

árdost. Chades Higham viszont úgy gondolja, hogy betegsége ellenére Hughes irányította üzleti ügyeit.

Martin Cannon 2001-ben megjelent The Real Gemstone File nevű tanulmányában

(http://www.newsmakingnews.com

/mcgemstoneexpose

datlasthtm) Caruanától eltérően azt állítja, hogy Hughest nem 1957-ben, hanem 1970-ben rabolták el, ha egyáltalán sor került emberrablásra. Visz-szavonultsága ellenére többé-kevésbé tudni lehetett Hughesnak (vagy az őt helyettesítő személynek) a hollétéről 1957 és 1976 között. Martin Cannon szerint eddig írásszakértők meggyőzően nem vonták kétségbe azoknak a személyes feljegyzéseknek az eredetiségét, amelyeket Hughes intézett Maheuhoz. Bruce Robertsnek az az állítása, hogy a nagyiparos kézírását számítógépes technikával utánozták, Cannon szerint azért nem fogadható el, mert állítólag ezt még ma sem lehet tökéletesen elvégezni komputerekkel, és még kevésbé volt lehetséges Hughes életében.

3. A következő nagy téma: a Watergate-ügy. Caruana összefoglaló-

jában azt állítja, hogy G. Gordon Liddy kezdte használni a Gemstone kifejezést, miután az általa vezetett csoport tagjai hallották ezt Bruce 304

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Robertstől 1972 februárjában, egy San Fransiscó-i bárban. Itt az időrend okoz problémát. Liddy formálisan 1972 januárjában terjesztette elő a

„Gemstone-tervet"

Nixon

igazságügy-miniszterének.

Az

úgynevezett

„vízvezeték-szerelők" irányítója a szóban forgó tervet már jóval korábban kidolgozta. A Watergate-botrányról szóló könyvek egyike sem említi, hogy a „vízvezeték-szerelők" valaha is elutaztak volna San Fransiscóba ezekben az időkben. S ha Liddy mégiscsak elutazott, miért tartotta volna azt olyan szigorúan titokban, hogy egy bárban találkozott Bruce Robertsszel. Martin Cannon azt is állítja, hogy az eredeti Bruce Roberts-levelekben egyáltalán nem szerepel ekkoriban a Gemstone kifejezés. Csak később kezdte ezt használni, miután Liddy tervét az újságok megírták. Ekkoriban a sajtóban

— de a sajtó nyilvánosságán túl is — sokan gondolták úgy, hogy a Watergate-betörés kapcsolatban állhatott Nixon és Hughes pénzügyi kap-csolataival, amelyek ebben az időben széles körben ismertek voltak. Ez az elgondolás tehát nem Bruce Robertstől származik. (A Nixon elnök lemondásához vezető Watergate-botrány részleteire még visszatérünk, mert erre vonatkozóan sokkal elfogadhatóbb magyarázat is van. A teljes tényál -

lásra a Watergate-ügy kapcsán még várni kell, mert a botrányt megszellőz -

tető Bob Woodward újságíró, a Washington Post jelenlegi főszerkesztője csak akkor nevezheti meg állítólagos informátorát — „Deep Throat"-ot, Mély Torkot — ha a titkos tájékoztatást adó személy már meghalt.) 4. A John Fitzgerald Kennedy elleni merénylet a Skeleton Key kö-

vetkező fő témája. A benne olvasható verzió hasonló azokhoz a változa-tokhoz, amelyek az erről szóló irodalomban bőségesen fellelhetőek. A Bruce Roberts által emlegetett Eugene Hale Brading 1967-ben sok új-ságcikkben előfordult, amikor is a New Orleans-i ügyész, Jim Garrison lépéseket tett a kiadatása érdekében. 1973-ban jelent meg egy újabb könyv Peter Noyes tollából (Legaey of Doubt— Kétes hagyaték), amely részletesen foglalkozik a Brading-üggyel. Bruce Roberts azt állítja, hogy a maffia fő-

nöke, Johnny Roselli lőtt rá Kennedyre a híressé vált Grassy Knollról (Dallasban a texasi tankönyvraktárral szembeni füves-fás területről), majd pedig eltűnt a kerítés mögött egy búvólyukban. Ilyen búvólyuk azonban nem létezett. Azt, hogy Roselli részt vett a CIA által szervezett Castro -

ellenes merénylet előkészítésében, 1967 márciusában vált ismertté, amikor két neves újságíró: Drew Pearson és Jack Anderson ezt megírta egy or-szágszerte több lapban is megjelentetett cikkben. Ebben az is olvasható volt, hogy a maffia és a CIA közös erőfeszítése vezetett a Kennedy-me-rénylethez. Ez a cikk győzhette meg Bruce Robertset arról, hogy Rosellit kell központba állítania. Az az elgondolás azonban, hogy maga a maffia vezére adja le személyesen a gyilkos lövést, teljesen életszerűtlennek és nevetségesnek tűnik. (E sorok írójának az álláspontját a JFK elleni merény-305

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

letről a „Miért kellett meghalnia a három Kennedynek?" c. könyv tartalmazza, amely 2003-ban jelent meg az Intermix Budapest Kiadó gondozá-

sában.)

5. Patty Hearst elrablása és az úgynevezett „Zebra-gyilkosságok"

alkotják a következő két témát. Bruce Roberts írásai itt lényegében Mae Brussellnek a rádióműsorában elhangzott nézeteit visszhangozzák. Minthogy Roberts rendszeresen hallgatta Brussellt, ezért ez a forrás nem szorul további bizonyításra. Ugyanakkor itt sem árt megemlíteni, hogy attól még egy állítás tartalma nem válik igazabbá, mert többen és sokszor ismétlik ugyanazt. Az ismétlés nem bizonyítás. Sokkal meggyőzőbb, hogy ha kü -

lönböző forrásokból származnak az azonos tartalmú megállapítások Minthogy Mae Brussell és Bruce Roberts szorosan együttműködött, így nem lehet állításaikat különböző forrásból származónak tekinteni.

Többször is szerepel a különlegesen hatékony szuperméreg, a szó-

dium-morfát. Roberts szerint ez az állítólagos méreg olyan szagot áraszt mint az alma. Második állítása az, hogy ezt a mérget már a középkor óta alkalmazzák. Harmadik állítása az, hogy boncolásnál nem mutatható ki a testben. Negyedik állítása pedig az, hogy a patkányméregnek egy szokásos alkotóeleme. Ez utóbbi állítását akkor i s megerősítette, amikor személyesen beszélt Caruanával. Martin Cannon szerint a patkányméreg-csomago-kon ezt az alkotóelemet nem sorolják fel. Ugyancsak nincs a szódium -

morfátról szó a mérgekről szóló szakkönyvekben. A patkányok irtására általában arzént, sztrichnint és warfarint használnak, amelynek a szaga nem hasonlít az almáéra. A morfát kifejezés arra utal, hogy a morfiumnak lehet valamilyen származéka, de a morfiumot nem tudták szintetizálni a közép -

kor idején. Ennek az anyagnak a szaga sem hasonlít az almáéra. A morfium csak igen nagy adagban halálos méreg, minthogy az emésztőrendszeren való felszívódása csökkenti a hatékonyságát Injekcióval való bevitel esetén más a helyzet. A boncolás a morfium jelenlétét gyorsan ki tudja mutatni. A tudomány jelenlegi állása szerint sokkal hatékonyabb mérgek is rendelkezésre állnak, ha valaki ily módon akar ellenségétől megszabadulni 6. További téma a Gemstone-akta kapcsolata Ian Flemminggel és könyveinek híres hősével, James Bonddal. D. H. Childress, aki szilárdan meg van győződve a Gemstone-akta hitelességéről, azt írja, hogy Ian Flemming, a Diamonds Are Forever (Gyémántok az örökkévalóságnak, című könyvében megerősítette Bruce Robertsnek azt az állítását, hogy Onassis elrabolta Howard Hughest Childress úgy véli, hogy Flemming.

aki a brit hírszerzés magas beosztású munkatársa volt a II. világháború alatt, hősét, a briliáns agyú bűnözőt, Ernst Stavro Bloefeldet Onassisról mintázta. A Gyémántok az örökkévalóságnak filmváltozatában Bloefeld elrabolja a világtól elzárkózottan élő Las Vegas-i milliárdost, Willard 306

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Whyte-ot, akiben még a legegyszerűbb néző is Howard Hughes népszerűsített figuráját ismerheti fel. A film készítői White -ot a mára már lebon-tott „Landmark Hotel"-ben filmezték, ahol valamikor tényleg lakott Hughes. Childress úgy véli, hogy Ian Flemminget hírszerzői kapcsolatai informálták Hughes 1957-es elrablásáról és említett regénye valójában tényirodalom, amit szépirodalomnak álcáztak.

A Whyte—Hughes-rablás nemcsak Flemming regényében, de Richard Maibaum filmjében is szerepel. Flemming 1964-ben meghalt A film 1971-ben készült, amikor sok hír terjengett Hughes Las Vegas-i különcsé-

geiről. Feltételezhető, hogy a filmkészítő ki akarta használni a Hughes fi -

gurájában rejlő hatásvadászó lehetőségeket. Mindezt azért említjük, mert Bruce Roberts láthatta a filmet, és annak állításait átvehette. Ian Flemming ettől függetlenül támaszkodhatott Onassis életére, amikor megformálta hősét, Bloefeldet. Amikor a CIA 1954 és 1956 között konfliktusba keveredett Onassisszal, valóban igyekezett szörnyetegnek beállítani a görög ha -

jómágnást. Martin Cannon azonban úgy véli, hogy a mintául szolgáló személy Aleister Crowley lehetett, az OTO (Ordo Templi Orientis) nevű

kvázi szabadkőműves titkos társaság vezetőj e. A briliáns tehetségű

Crowley kérgesszívű, önimádó volt. Kinézetre hatalmas testű, kopasz és csúnya. Mégis egészen különleges hatást gyakorolt a nőkre, akik nem tudtak neki ellenállni. Mindez Bloefeldre is ráillik. Crowley is olyan főnemesi címmel dicsekedett, amellyel soha nem rendelkezett, és ugyanezt tette Bloefeld is.

Ezt az elemzést természetesen a Gemstone-akta hívei nem fogják elfo-gadni. Először is felhozhatják azt az érvet, hogy ez csak Stephanie Caruanának a Skeleton Key néven ismertté vált összefoglalóját teszi a he-lyére. Az ebben fellelhető kétes részeket megoldaná az, ha nem az eredeti írások kivonatával foglalkoznánk, hanem magukkal az eredeti feljegyzé-

sekkel. Egészen addig, amíg azokat nem lehet közvetlenül megismerni, addig nem lehet eldönteni: mekkora az igazságtartalmuk. Bruce Roberts eredeti feljegyzéseinek hiányában tovább lehetett spekulálni, hogy valójá -

ban mi lehet még bennük.

Martin Cannon már hivatkozott tanulmányában azt állítja, hogy neki sikerült megszereznie Roberts Bruce levelei egy részének a fotókópiáját Cannon szerint Caruana Skeleton Key-je nem az eredeti Gemstone File, hanem csupán annak a 400 oldalnyi kézzel írott levélnek az összefoglalása, amelyekhez Caruana Mae Brussell dossziéjából jutott. De ez a 400 oldal is csak egy részét képezte annak a több mint ezeroldalnyi kéziratnak, amit maga Roberts írt. Egyelőre senki sem tudja, hogy hol van a hiányzó több 307

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

mint hatszáz oldal. Elképzelhető, hogy valaki egyszerűen kidobta, amikor Roberts meghalt. Caruana ugyan azt állítja, hogy nála van egy kisebb gyűjtemény, amely mindössze 351 oldal terjedelmű. Ezeket azonban Caruana Mae Brussell dossziéjából másolta le. Ezek alkotják a tényleges Drógakő-

aktákat

Amikor Mae Brussell 1989-ben meghalt, barátai, követői és örökösei nem tudták, hogy mit kezdjenek az általa létrehozott archívummal. Hiány -

zott egy szakképzett könyvtáros, aki ezt az anyagot megfelelően kezelhette volna. Még Mae Brussell lekicsinylő bírálói szerint is a gyűjtemény oly sok értékes anyagot tartalmazott, hogy érdemes lett volna szakszerűen ren-dezni, feldolgozni. Brussell ritkaságai között természetesen ott volt az ere -

deti Gemstone File is. Az is felmerült, hogy létrehoznak egy Mae Brussell Kutatási Központot, élén a híres baloldali konspirológussal: John Judge-dzsal.

Végül is Brussell archivált anyagai Virginia McCullough gondozásá-

ba kerültek. Előzőleg Tom Davisnél volt a gyűjtemény, akit Brussellhez hosszan tartó barátság fűzött. De neki sem sikerült Brussell-könyvtárat létrehoznia a kaliforniai Santa Barbarában. Mindenesetre Martin Cannon Tom Davis útján jutott hozzá a Brussell által összegyűjtött Bruce-féle ira-tokhoz. Kiderült, hogy a legendás Roberts-féle levelek már nincsenek a Gemstone feliratú csomagban. Az eredeti kézírású oldalak eltűntek. Elképzelhető, hogy Mae Brussell visszaküldte őket Bruce Robertsnek, de mielőtt ezt tette, fotókópiát készített a jogi méretű lapokhoz (az Egyesült Államokban a jogi természetű iratok nagyobbak, mint a normál iratlapok).

Jim Keith, aki 1992-ben publikálta a Skeleton Key-t és a különböző

hozzáfűzött kommentárokat, valóságos keresletet hozott létre az eredeti Bruce Roberts-féle levelek iránt. Ezért felmerült, hogy Tom Davis kiadja ezeket. Ettől azért állt el, mert az eredeti iratok sokkal kevésbé meggyőző -

ek, mint az, amit Caruana készített. Martin Cannon kezdettől fogva két -

ségbe vonta, hogy Onassis irányította a JFK elleni merényletet és Howard Hughes elrablását, mégis azt remélte, hogy az eredeti Roberts-iratok töb-bé-kevésbé világos formában tájékoztatnak arról: honnan szerezte információt? Ehelyett azt kellett megállapítania, hogy Roberts állítólagos benn -

fentes forrásai továbbra is teljesen ismeretlenek. Valószínűleg soha nem is léteztek. Egyik helyen van ugyan utalás arra, hogy szintetikus rubint adott egy külföldi országnak cserébe Onassis naplójáért. Roberts azonban soha nem nyújt közelebbi leírást erről a naplóról, nem idéz belőle, és nem ne -

vezi meg azt az országot sem, ahonnan kapta. Cannonnak az is problémát okozott, hogy a Skeleton Key számos állításának nincs nyoma az eredeti levelekben. Caruana összefoglalója az eredeti szövegnél komplettebb ösz-308

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

szeesküvési elméletet tartalmaz. További gondot jelentett, hogy az eredeti írások arra utaltak, hogy Bruce Roberts elmebeteg lehetett. Nem eg yszerű-

en neurotikus, bolondos, excentrikus, fanatikus, önfejű, téveszméket kö-

vető, paranoid és ehhez hasonló jelzőkkel illethető, hanem a szó legszorosabb értelmében - pszichiátriai definíció szerinti - őrült.

Semmi nem támasztja alá az önmagáról tett állításait. Nincs bizonyíték arra, hogy személyesen közrehatott volna az elnökválasztások kimenetelében, hogy az írásai elősegítették Kína felvételét az ENSZ-be, és hogy Hughes vállalata ellopta volna az általa feltalált módszert a szintetikus ru -

bin előállítására. Aki valaha is tanulmányozta a skizofrén betegek írásait, azonnal felismeri ezen írások közös tulajdonságait Bruce Robertsnál is.

Ismétlő, formátlan és ömlesztett tudatáramlás. Mindez nem változtat azon a tényen, hogy Gemstone-akta tézisei körbejárták Földünket Igen sok ember számára váltak ezek a tézisek hitvallássá.

Felmerül az a kérdés is, hogy a Caruana által írott tömör kivonat miért tartalmaz egy sor olyan állítást, amely nincs az eredeti levelekben. A tömör kivonat miért bővíti ki a téziseket ahelyett, hogy azokat rövidített formá-

ban összefoglalná? Azért, hogy erre választ kapjon, Cannon levelet írt Caruanának. Ő először arra kért bizonyítékot, hogy Cannon valóban elolvasta-e Roberts eredeti írásait Egy részletes válasz meggyőzte err ől. Végül is azt a választ adta Cannonnak, hogy a Skeleton Key számos információja nem a levelekből származik, hanem azokból a személyes beszélgetésekből, amit ő Caruana Bruce Robertsszel folytatott. Mae Brussell elítélően nyilat -

kozott a Skeleton Key-rőL de ennek mélyebb okait nem mondta meg.

Mindenesetre Brussell ellenezte Roberts leveleinek másolását és szétosztá-

sát Ugyanakkor ezzel a titkolódzással akaratlanul is hozzájárult a legenda kialakulásához.

Caruana cikke a Playgírl magazinban

Stephanie Caruana 1974 decemberében Mae Brussellre, a szerzőtársára és egy Tiger Eye (Tigrisszem) fedőnevet használó informátorra hivatkozva állítja, hogy Howard Hughes 1971. április 16-án meghalt a Görögországhoz tartozó Tenos szigetén. Állítólag e tényről sokan tudnak, csak hallgatnak. Ennek a neve Golden Silence, vagy más néven Omerta. A kanadai Midnight című lap 1971. október 18-án két fényképet is közölt Az egyiken egy erőtlen férfi ül tolószéken, sebészeti kötéshez vagy műtős-sapkához hasonlóval a fején. Egy férfi és egy nő kíséri. Az asszony megszólalásig hasonlít Jackie Kennedy Onassisra. A második fényképen két férfi látható, amint sétálás közben támogatják a béna beteget, miközben egy nő figyeli őket

309

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Egy George Duncastle nevű férfi azt állította, hogy ő készítette a fény-képeket az Oriana nevű sétahajóról, amelyen tíznapos kirándulást tett Elhaladtak Skorpió szigete mellett (ez Onassis tulajdona volt) és az idegenvezető tájékoztatta erről az utasokat.

1971. augusztus 30-án a Midnight felhívta a figyelmet egy szemtanú-

ra, alá beszámolt arról, hogy mit látott Skorpió szigetén. Természetesen azonnal megindult a spekuláció, hogy ki lehetett ez a szinte teljesen moz -

gásképtelen nyomorék. Hamarosan felkutattak egy ápolónővért, aki elmondotta, hogy 1968 novemberétől 1969 januárjáig állt Onassis alkalmazásában és azért kapta meg az állást, mert jól tudott angolul. A beteggel ugyanis angolul kellett beszélni. Kiemelkedően magas fizetést kapott, de elő volt írva a legszigorúbb titoktartás. A szigeten, Onassis magánkórhá-

zában két orvos és három nővér dolgozott, de csak egy beteg volt. Ez a beteg magas volt, 180 cm feletti és szinte mindig hallgatott. Súlya alig volt.

Magatehetetlen volt, mint egy csecsemő. A béna beteget Mr. Smihnek szólították, és fejének hátsó része csupa seb volt, mintha többször is operálták volna. Az ápolónővérnek azt mondották, hogy a beteg agyának egy részét el kellett távolítani.

Amikor ez az ápolónővér 1969 januárjában távozott a szigetről, kapott egy nagyobb összeget és újból hallgatásra kötelezték. Caruana és szerző-

társa, Mae Brussell felteszi a kérdést, hogy ez a titokzatos beteg vajon nem Howard Hughes volt-e? Ha igen, akkor viszont ki volt az, aki az Egyesült Államokban kezelte Howard Hughesként a milliárdos hatalmas vag yonát és irányította az egyre növekvő Hughes-birodalmat?

A Midnight idézi a Hellas nevű hajó idegenvezetőjét is. Eszerint az idegenvezető az elmúlt három évben sokszor látta a tolószékes embert, amikor a hajó elhaladt a Skorpió szigeténél. Utoljára 1971 ta vaszán látta David Cordrey amerikai őrnagy ugyanezt a férfit Az őrnagy azt is elmondotta, hogy 1971. április 18-án szemtanúja volt egy temetési szertartásnak a Ión-tengeren. Két nagyobb gyorsjáratú motorcsónak érkezett a Skorpióról és megkezdte a vízfelszín tisztítását a sziget egyik sziklás pontjánál. Később emberek érkeztek és az őrnagy távcsővel figyelte a történte-ket. Az egyik jelenlévő egy pap volt, a másik Jackie Onassis, egy harmadik pedig Ted Kennedy. Végig ott maradtak a szertartáson és figyelték, amint a koporsót a tengerbe bocsátják.

A Brussell és Caruana által írott cikk harmadik közreműködője Tiger Eye, az informátor, azt állította, hogy Howard Hughes 1971. április 16-án meghalt és következő nap Tenosnál eltemették az Égei-tengerben. Tenos Athéntól délkeleti irányban, 120 kilométerre fekszik az Égei-tengerben. A Skorpió-sziget pedig 256 kilométerre nyugatra, a Ión-tengerben található.

310

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A szerzők felteszik a kérdést, hogy egy és ugyanazon személyt, vagy pedig két különböző embert temettek-e el? És vajon kik voltak ők?

Tiger Eye szerint, aki széles körű információs kapcsolatokkal rendelkező szerkesztő volt, Howard Hughes magatehetetlen nyomorék volt, és már 1957 óta nem élt az Egyesült Államokba n. Ezért a cikk szerzői fel is teszik a kérdést, hogy vajon ez az oka-e annak, hogy Hughes hirtelen élet-formát változtatott és a teljes visszavonultságot választotta a korábbi nagyvilági élet helyett, amikor habzsolta az élet örömeit és élvezte a nyil -

vánosságot. A remete életmódra áttérés lehet azok erőfeszítéseinek a kö-

vetkezménye, akiknek titkolniuk kellett, hogy a Hughes gazdasági birodalmat már nem valódi tulajdonosa irányítja. A Hughesról ismert adatok mind 1957 előttről származnak, elsősorban abból a könyvből, amelyet Noah Dietrich írt Howard: The Amazing Mr. Hughes címmel. Hughes 1925-ben örökölte a Hughes Tool Companyt (Hughes Szerszámkészítő

Vállalatot), amely közismert tény volt. Az 1930-as években Hughes világhírű repülőként megjavította a föld körüli repülés világrekordját, és ez ért színes szerpentinszalagok tonnáival, a nagy megtiszteltetést jelentő ticket -

tape parádéval ünnepelték New Yorkban. Új repülőgépeket tervezett és fontos szerződéseket kapott a kormánytól. Falta a csinos nőket, és fény-képein kora legszebb színésznőivel és színésznő-jelöltjeivel volt látható.

1942-ben felbérelte sajtómenedzsernek John Meyert, aki a cikk írásakor Onassis alkalmazásában állott, és egyik legfőbb feladata Jackie Onassis szemmel tartása volt.

Dietrich szerint Hughes az 1940-es és az 1950-es években nagy ösz-szegekkel támogatta a különböző politikusok kampányait. Ezek között voltak helyi hivatalnokok, adóellenőrök, seriffek, bírák, kormányzók, képviselők és szenátorok, de még alelnökök és elnökök is. Hughes „remetesége", úgy tűnik, hogy 1946. július 7-éhez kötődik, amikor gépével lezuhant és súlyos sérüléseket szenvedett. Dietrich szerint kilenc bordája eltö-

rött és megroncsolódott a tüdeje is. Más beszámolók szerint számos égési sérülést szenvedett a fején, a koponyacsontja és arccsontja is összetört.

Emiatt jelentősen megromlott a hallása is. Felgyógyulása után Hughes ba -

juszt növesztett, hogy rejtse az arcán lévő sérüléseket. Hipochonderként kényszeresen viselkedett és legtöbb idejét magányosan töltötte. Egy korábbi FBI-és CIA-ügynök, Robert Maheu lett a közeli munkatársa, személyes biztonságáról pedig a mormon egyházhoz tartozó korábbi rend -

őrök gondoskodtak testőrökként. Különcségeiről egész legendák terjeng-tek. Hughes és Dietrich is csak telefonon keresztül tartották a kapcsolatot egymással.

1957 elején Hughes egyik jogásza azt ajánlotta, hogy helyezzék Hughest gondnokság alá, mert nem teljesen cselekvőképes. Két héttel ké-

311

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

sőbb dr. "Verne Mason, a milliárdos háziorvosa, aki ekkor már a Hughes Medical Institute igazgatója volt, ugyanezt javasolta Dietrich -

nek. Dietrich azonban elutasította ezt.

1957. március 12-én Dietrich telefonon keresztül felmondta az állását Állítólag Hughes ekkor a Beverly Hills Hotel magánlakosztályában tartóz -

kodott. Több beszámoló szerint is Howard Hughes másnap „feleségül vette" Jean Peterst, akivel már évek óta volt viszonya. Hughes azonban színésznők egész sorával tartott kapcsolatot, és semmiféle jelét sem mutat -

ta annak, hogy valamelyiknél ki akarna kötni.

Stanton O'Keefe: The Real Howard Hughes Story című könyvében így számol be az esküvőről:

„Klasszikus példája annak, hogy milyen vonzalmat érzett Hughes a titkolódzás iránt. A nevadai Tonopahban volt a szertartás. Howard Cannon szenátor, aki ekkor ügyvéd volt Las Vegasban és barátságban állt Hughesszal, intézte el a jogi formaságokat. Ebbe az a trükkös megoldás is beletartozott, amely biztosította a házassági szerződés érvényességét, miközben megengedte a párnak, hogy álnév alatt regisztráltassák magu -

kat."

Riporterek egész hada akart tudósítani az esküvőről, de hiába. Éveken át úgy szólt a hivatalos változat, hogy Hughes és Jean Peters „együtt élt" Bel Air egyik luxusvillájában. A házaspárt soha nem látták együtt házasságuk 13 éve alatt és egyetlen olyan fénykép sincs, ahol együtt lennének láthatók.

Miután „Hughes" (pontosabban, az a valaki, akit annak hittek) 1966 végén Las Vegasba költözött. „Házasélete" abban merült ki, hogy Jean Peters időnként eltávozott a Bel Air-i házból, hogy meglátogassa „Howardot"

Las Vegasban egy-két órára három-négy hetenként. 13 évi „házasság"

után Jean Peters beadta a bontókeresetet és 1971 júniusára el is vált. Jean állítólag mindezért kétmillió dollárt kapott. Brussell és Caruana fel is teszi a kérdést vajon ez a „házasság" csak a nagyvilágnak szánt magyar ázat arra, hogy Hughes miért hagyta abba a fiatal színésznők habzsolását, amikor 1957-ig ez volt az egyik legfőbb kedvtelése? Ha Hughest valóban eltemet -

ték 1971 áprilisában, akkor a „bontókereset" nem csupán egy trükk volt-e azok elhallgattatására, akik azt állították, hogy Hughes halott vagy halálán van? A halottak nem szoktak elválni és Jean Peters pedig hallgat.

Dublőrök főszerepben

Amikor Noah Dietrich eltűnt a színről 1957-ben, Hughes üzleti birodalmában Robert Maheu és Chester Davis került az első sorba. Egy San Fransiscó-i újság idézte a volt FBI-alkalmazottat, Maheut: 312

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

„1957-ben (Hughes) Montrealba ment Onnan a Bahamákra távozott és ott töltött hat vagy hét hetet a nassaui Emerald Beach Hotel ötödik eme -

letén, mielőtt visszatért Los Angelesbe."

Maheu tehát elismerte, hogy alkalmazásának 16 éve alatt személyesen mindössze kétszer látta Hughest, röviden 1954-ben és 1966-ban. Valaki azonban visszatért Nassauból Los Angelesbe. Vagy Hughes volt, vagy Hughes egyik hasonmása. Számos fénykép van Howard Hughesról, amelyek 1947 körül készültek, azt követően, hogy majdnem meghalt repülő-

szerencsétlenségben. Az arca egy kissé ferde és bajusza túlságosan hosszú, a mosoly pedig szinte teljesen eltűnt arcáról.

Noah Dietrich könyvében láthatjuk először azt a férfit, aki Hughes hasonmása lehetett. A képen egy rokonszenves, mosolygó Hughes ellen-

őrzi a repülőgépét. A kép dátuma 1947. május 1. Ez a férfi nem úgy néz ki, mint az a Hughes, akit ugyanezekben az időkben láthattunk a fotókon.

Sokkal inkább hasonlít Broocks Randallre, akiről 1954-ben készült fénykép. A San Jose Mercury című lap 1972. január 24-i száma szerint Broocks Randallt, a kisebb szerepekben fellépő színészt Hughes egyik munkatársa, Gerald Chouinard szerződtette le, hogy Howard Hughes alteregója legyen 1957-ben és 1958-ban. Feladata az volt, hogy magára von -

ja az újságírók, s más kíváncsiskodók figyelmét, és így biztosítsa az igazi Howard Hughes számára a nyugalmat. Chouinard elmondotta, hogy mindezt a saját ötlete alapján tette, mert félt engedélyt kérni ehhez Hughestól. Ezt mondta:

„Félrevezettük a sajtót, félrevezettünk mindenkit. Soha nem kellett mon-danunk ez itt Howard Hughes — bárhová is mentünk. Soha nem emlí-

tettük a nevet senkinek Hagytuk, hogy mindenki gondoljon, amit akar."

Mivel Broocks Randall mégiscsak saját életet élő, különálló embernek tekintendő, és Brussell és Caruana cikkének megírásáig ő volt az egyetlen, akit Hughes dublőreként beazonosítottak jogosan merül fel a kérdés, hogy a kritikus 1957-es és 1958-as esztendőkben látta-e valaki Randallt.

A Time magazin munkatársa, Frank McCullogh 1958 elején megkereste Hughest a kérdéseivel. Mintegy ötven kérdést juttatott el hozzá munkatársain keresztül. Két nappal később csöngött a telefon és egy színtelen orrhang a vonal végén Howard Hughesként mutatkozott be. A kü-

lönc milliárdos éjszaka szokott telefonálni és hosszú monológokat folytatott. Amikor McCullogh személyes találkozóhoz ragaszkodott, Hughes a Los Angeles-i nemzetközi repülőtér egyik épülőben lévő kifutópályájához 313

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

irányította. Egy hórihorgas, lezseren sétáló férfi jött hozzá a sötétben, megkérdezte a nevét és megállt előtte. McCullogh kezet nyújtott neki:

„Good to meet you personally, Howard!" (Jó, hogy személyesen találkozunk, Howard!) — mondta neki. Az illető gyorsan visszalépett és a mellé-

hez kapta a jobb kezét. „Nem foghatok kezet." — magyarázta. Lehet, hogy Hughes kényszerképzetén túl attól is tartott, hogy szükségtelenül ujjlenyomatokat hagy maga körül? „Hughes" magával vitte egy 707-es típusú re-pülőn McCulloghot egy másodpilótával, valamint Jean Petersszel. McCul -

logh szerint Hughes, a virtuóz aviátor ezúttal igen rossz pilótának bizo -

nyult. Amikor leszállt, a gép keményen hozzáütődött a földhöz, ötször is bukdácsolt és csak néhány centire állt meg egy kerítés előtt. Ez volt az első

és az utolsó alkalom, hogy „Howard" és Jean együtt jelent meg. Felmerül a kérdés: a rendkívül ügyetlen pilóta az igazi Howard Hughes volt-e, vagy pedig hasonmása, Broocks Randall? És vajon kinek állhatott érdekében, hogy megrendezzen egy ilyen gondosan kidolgozott félrevezető manő-

vert? Az 1950 óta terjengő Hughes-történetek tele vannak különböző hasonmásokra, alteregókra, dublőrökre való hivatkozással.

Robert Maheu azt állítja, hogy amikor „Hughest" átszállítottá k Bostonból Las Vegasba 1966 novemberében, Hughes dublőre felszállt egy vonatra, miközben „az igazi Hughes" egy másik vonaton utazott. Maheu arról is tájékoztat, hogy „a hamis Hughes"-t titokban átvitték a Desert Inn szálloda lobbyján egy hordágyon, miközben a „valódi Hughes" észrevétlenül sétált át a lobbyn kíséretének többi tagjával. A Las Vegas-i lakosok egyik kedvenc társasjátékává lett Hughes megfigyelése. Számos helyen vél-ték felismerni vendéglőkben, bárokban, kaszinókban, repülőtereken, természetesen álcázva. A beszámolók mindig úgy szóltak, hogy egy Hughes kinézetű jelent meg itt vagy ott. Ez így volt 1968-ig. Ekkor Hughes kettes számú hasonmását ismeretien okból elbocsátották. Ezt követően eltűnt Van Nuysban, egy családi házban. Azóta senki nem látta sem kijönni a házból, sem másutt megjelenni.

„Hughes" állítólag 1970-ben, a hálaadás napján távozott a Las Vegas-i Desert Inn tetején lévő lakosztályából. Ez az időpontmegjelölés azért fon -

tos, mert híresztelések szerint Hughes halálosan beteg volt Egyre többen követelték, hogy személyesen jelenjen meg és tegyen nyilatkozatot Las Vegas-i üzleti birodalmának újjászervezéséről. Egyre forróbbá vált a talaj.

Megint felmerül a kérdés, hogy Howard Hughes, vagy pedig az egyik alteregója távozott-e Las Vegasból. Valaki mindenesetre megjelent a Bahamákon, és „Hughes" gyorsan áthaladt a vámvizsgálaton, és az amerikai konzul figyelő szemei sem leltek rá. „Hughes" egyszer sem jelent meg sehol a Bahamákon való tartózkodása idején. 1970 decembere után egyre bizarrabb hírek érkeztek „Hughes" ritka feltűnéséről itt vagy ott. Lehet, 314

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

hogy a valódi Hughes tényleg a végnapjait élte valahol? Az is lehet, hogy meg kellett tenni a felkészülést halálára, hogy az ne zavarja a Hughes -

birodalom zavartalan működését. A kérdés csupán az, hogy ki az, akinek mindezt meg kellett tennie?

Az egymásnak ellentmondó leírásokból arra lehet következtetni, hogy 1971-ben és 1972-ben Hughesnak két dublőre is mozgásban volt egyidejűleg a nagyvilágban. Egy ványadt, vézna, beteges, szakállas, félig nyomorék, aki kevesebb mint ötven kilót nyom, 15 centiméter hosszúak a kör -

mei, kócos, ősz haja hátul a derekáig ér, és aki alkalmanként papírzseb-kendő-tartót húz a lábára, hogy elkerülje a kapcsolatot a földdel. A másik

.,Hughes" életerős, jól nevelt, fegyelmezetten viselkedő üzletember, aki divatos Van Dyke-szakállat visel, szürke haja normális hosszúságú, köny-nyedén fog kezet, barátságosan beszél látogatóival és időnként interjúkat is ad, de csak olyan kivételes személyeknek, mint például Nicaragua elnöke, másokkal csak telefonon érintkezik.

Egy luxusjacht kapitánya, Bob Rehak azt állítja, hogy ő szállította

„Hughes"-t a Bahamákról Floridába 1972 februárjában. Rehak egy újságnak adott interjújában így írja le a hajóján utazott „Hughes"-t: „Tapadós, szálkás szakálla van, amely igen vékony és a derekáig ér. Haja valóban nagyon finom volt, az egész vállát befedte... Az utazás 12 órája alatt hat -

nyolc doboznyi zsebkendőt használt el, hogy megtörölje az állát, az arcát, a kezeit, az evőeszközeit — mindent, amit megérintett"

A cikk szerzői azonban úgy vélték, hogy Tiger Eye nevű informáto-ruknak azt az állítását, hogy Hughes már 1971-ben meghalt, több okból is komolyan kell venni. A hivatkozott Noah Dietrich beszámolója szerint Howard Hughes már 1952-ben jelentős összegekkel beszállt a választási kampányba. Ezúttal még csak egy szenátort támogatott 60 000 dollárral.

1956 novemberében, néhány héttel az elnökválasztást követően Hughes hitelszerződés útján 205 000 dollárt „kölcsönzött" az akkori alelnök, Richard Milhous Nixon testvérének, Donald Nixonnak. Erről a köl-csönről annyit lehet tudni, hogy soha nem fizették vissza. Hivatalos indo -

ka az volt, hogy konszolidálni kellett Donald Nixon csőd előtt álló ven -

déglőjét a kaliforniai Whittie-ben. Az akkor igen nagy összegnek számító kölcsön fedezete olyan beépítetlen telek volt, amelynek az adózási szakér -

tők által becsült értéke 13 000 dollár volt. A vendéglő a kölcsön ellenére csődbe ment és senki nem tudja, hogy mi történt a szanálására nyújtott 205 000 dollárral.

Több megfigyelő, nem is csendesen, arra célozgatott, hogy Hughes kölcsönadott pénze Donaldnak valójában a Fehér Házat akkor ténylege -

sen irányító Nixon alelnök megvásárlására szolgált. Ebből arra lehet kö-

vetkeztetni, hogy röviddel ezután gyorsan véget értek a Hughes tulajdona-315

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ban lévő TWA légitársaságnak a nehézségei a hatóságokkal. Ugyancsak félretették a Hughes Szerszámkészítő Cég ellen megindított antitröszt-eljárást De szép csendben értek véget más Hughes-érdekeltségek ellen indult hatósági eljárások is. A legérdekesebb döntést azonban az IRS (Internal Revenue Service — Amerikai Szövetségi Adóhivatal) hozta, amely szerint a Howard Hughes Medical Institute, HHMI (Howard Hughes Egészségügyi Intézet) megkapta az adómentes státust Korábban az adómentes státus iránti kérvényt már kétszer is elutasította mind az adóhivatal mind a pénzügyminisztérium. 1957 elején azonban az intézet megkapta ezt a ked -

vezményt (ez óriási összegeket jelentett, mert a hatalmas méretű Hughes Repülőgépgyár összes részvényének a tulajdonosa a Hughes Egészségügyi Intézet lett). Ennek eredményeként a Hughes Aircraft által előállított profitot teljes egészében a Howard Hughes Medical Institute, HHMI kapta, amelynek a központja a floridai Miami-ban volt.

A Howard Hughes Egészségügyi Intézet egyetlen célvagyonkezelője, vagyis a trösztvagyon jog szerinti tulajdonosa maga Howard Hughes volt.

Magántulajdonban álló, adómentes alapítványként a Howard Hughes Medical Institute, HHMI nem köteles elszámolni arról, hogy mennyi a bevétele és azt hogyan költi el. Ez alól csak az IRS a kivétel. Többen is úgy látták, hogy nyít végű csatorna létesült, amelyen adómentes dollárok mil -

liói tűnhettek el. Azt is feltételezték, hogy aki egy ilyen pénzáramoltat ó csatornát ellenőriz, az akár döntő módon is befolyásolhatja a politikai vá -

lasztásokat az Egyesült Államokban, méghozzá adómentes hozzájárulásai -

val. A Hughesszal kapcsolatos kérdéseket az is bonyolította, hogy miköz -

ben Las Vegasban a kaszinók minden képzeletet felülmúló nyereséget könyvelhettek el, addig a Hughes tulajdonában lévő kaszinók csaknem veszteségesek voltak. Lehetséges, hogy a kaszinóknál elvesztett pénzek valahogy megtalálták az utat az adómentes Hughes Egészségügyi Intézet -

hez?

A Las Vegas Sun című lap szerkesztője, Hank Greenspun beszá-

molt arról, hogy 1972 nyarán megkíséreltek betörni archívumába, hogy átnézzék az ott őrzött anyagot. Lehet, hogy erre is azért került sor, mert ezek között olyan dokumentumok is voltak, amelyek Hughes politikai ter-veire is vonatkoztak, mégpedig szenátorok, kormányzók és elnökök pénzügyi támogatására.

Howard Hughes és a számítástechnika

1971. január 28-án a Los Angeles Times beszámolt egy számítógépről, amely úgy volt programozva, hogy tökéletesen tudta utánozni Howard Hughes kézírását — mindenekelőtt az aláírását. A komputer tökéletes alá -

írást tudott varázsolni bármely irat alá. írásszakértők akkor még azzal ér -

316

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

veltek, hogy a számítógépes aláírás nyilvánvalóan hamis ítvány, de — tették hozzá — egy digitalizált komputer rajzológéprendszer, amely már kifino-modottabb és fejlettebb technikát használ, olyan aláírást is tud produkálni, amelyről már nem képesek a kézírásszakértők felismerni: eredeti -e vagy sem.

Hughes egyik munkatársa 1968-ban megrendelt egy komputer által készített időrendi szinopszist minden történetről, újságcikkről, könyvről, amely valaha is megjelent Howard Hughesról. Ehhez még hozzáadták a Hughes Szerszámgépvállalat által nyújtott dokumentumokat is. Ennek az eredményeként létrejött egy életrajzi adatokat tartalmazó vastag könyv Howard Hughesról. Ebből kizárólag csak a Hughes-érdekeltségek legfelsőbb vezetői kaphattak egy-egy példányt Az Associated Press hírügynök-ség 1972 januárjában célul tűzte ki, hogy egyszer s mindenkorra bebizonyítja: Howard Hughes él és jól van. A Hughes-érdekeltségek által kivá-

lasztott hét újságírónak lehetővé tették, hogy konferenciateremben ülve beszélgethessenek egy hanggal, amely egy kis dobozból hangzik. Az újság-

írók úgy találták, hogy a hang megegyezik Hughes hangjával. Ezt két hangszakértő is megerősítette. Az újságírók megegyeztek abban is, hogy egyes kérdéseikre egész részletes válaszokat kaptak. Más elemzők azonban a válaszokat nem találták megfelelőnek.

Az új elektronikus fényképezési technika már lehetővé teszi a legfi-nomabb arcrészletek megkülönböztetését is egyes személyek portréfotóin.

Tény az, hogy 1968 körül a Hughes-érdekeltségek szép csöndben felvásá-

rolták az összes Hughesról készült filmrészletet, fényképet, minden dokumentumot, amihez csak hozzájutottak.

1972-ben a Hughes-érdekeltségeket irányító központi vezetés új nevet adott a Hughes üzleti birodalomnak: Rosemont Enterprises. Ennek a vezetősége sikeresen betiltott egy publikációt, amelyet Clifford Irving írt Hughesról. Azt viszont engedélyezte, hogy egy-egy részlet nyilvánosságra kerülhessen, mint a Howard Hughes önéletrajzából való részlet. Robert P. Eaton szerkesztésében egy könyv is készült. Azt közölték a nyilvánossággal, hogy a könyv Hughestól származó két kéziraton alapult, amelyeket Robert Eaton állítólag 1970-ben kapott Howard Hughestól. A szóban forgó részleteket 1972 februárjában a Ladies' Home Journal publikálta.

Ezekben olvasható az a megjegyzés, amit ugyancsak állítólag Hughes mondott: „Lehetséges éveken keresztül titokban tartani egy ember halálát

- számítógépes hangrögzítés felhasználásával amely képes megszólalni és még kérdésekre is válaszolni — telefon segítségével."

Robert P. Eaton, aki azt állította, hogy 1957-től kezdve csaknem 13

éven át közeli barátságban állott HughesszaL My Life And Opinions (Életem és gondolataim) című általa szerkesztett könyvben azt is megírta: 317

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Hughesnak az volt a kívánsága, hogy halála után fagyasszák be testét, hogy egy későbbi korban, amikor az orvostudomány már rendelkezik az ehhez szükséges technikákkal, újraélesszék. Howard Hughes tehát Eatonon keresztül ezt közli az emberiséggel:

„Ha olyan utasítások maradnak hátra, hogy a vagyont és az üzleti érde -

keltségeket továbbra is az elhunyt irányítsa, a komputer meg fogja adni a szükséges utasításokat, az irányítást végző menedzsereknek — mintha az elhunyt még élne. Még az is lehetséges, hogy komputer segítségével kivá-

lasszuk azokat a szavakat, kifejezéseket és beszédhangsúlyokat is — a már magnetofonszalagra rögzített hangokból — hogy bárki azt hihesse, az igazi személy maga szólott hozzá. Lehetséges, hogy egy ember halála rejtve maradjon éveken át, mindenki számára — néhány hűséges és bizalmas közelállót kivéve."

Mindezt a már hivatkozott Ladies' Home Journalben olvashatjuk.

Brussell és Caruana felteszi a kérdést, hogy miért hozták nyilvánosságra Robert P. Eaton könyvét. Milyen célt kívántak ezzel elérni? Azt akarták talán elhitetni, hogy Hughes leghőbb vágya az, hogy szükség esetén még a sírjából is irányíthassa vállalatbirodalmát? Úgy tűnik: részletesen kidolgozott végrendelet segítségével minden erőfeszítést megtettek, hogy Howard Hughes üzleti vállalkozásai egyben maradjanak egészen addig, amíg jogos tulajdonosuk feltámadhat a sírjából, és egy másik Jézus Krisztusként ismét magához veheti az irányítást Mindezt természetesen a tudományos eredmények csodálatos teljesítményeinek köszönhetően.

Az is lehet, hogy ezekkel az írásokkal Hughest „mélyhűtött ütődött -

ként" próbálták beállítani a közvélemény előt t. Így aztán testi maradványai mélyfagyasztott állapotban, biztonsági zárral ellátva elrejthetőek egy nagyméretű kapszulában, távol tartva minden esetleges hatósági vizsgálattól. A rendészeti szerveknek több szempontból is kötelességük lett volna megállapítani: az igazi Hughes, vagy pedig egy alteregója van lefagyasztva?

Ez a koporsónak használt kapszula természetesen mást is tartalmazhat -

például egy hangrögzítő dobozt; önéletrajzi írásokat, komputer által imitált kézírással; több ezer kiválogatott és igazolt ujjlenyomatot; néhány régi filmhíradórészletet és természetesen azt a komputerprogramot, amely úgy tudja utánozni Howard Robard Hughes kézírását, hogy egyetlenegy hibát sem vét.

A Hughes cégei által gyártott távközlési műholdak már 1974 -ben is keringtek Földünk fölött és rendelkeztek azzal a technológiával, hogy elér -

jenek minden tévékészüléket a világon. Hughes kaszinói Las Vegasban hatalmas profitokat hoztak. Ugyancsak ebben az évben még két különböző

318

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ügyben is büntetőeljárást indítottak a milliárdos ellen. 1956-tól kezdődően Hughes állítólag minden nagyobb politikai választást befolyásolt, nagy ösz -

szegekkel támogatva mind a demokrata, mind a republikánus színekben induló pályázókat fel egészen az elnöki szintig. Hughes neve összekapcsolódott a Watergate-botránnyal is. A milliárdos tulajdonában lévő

kőolajkutak ezrével működtek, és hatalmas mennyiségű kőolajat hoztak a felszínre. Sokan utaztak a Hughes-vállalatbirodalom által előállított repü -

lőgépeken,

és

a

rendőrség

is

Hughes-helikoptereket

használt.

Mae Brussell és Stephanie Caruana írása kérdésekkel ér véget:

„Meghalt-e Howard Hughes? Vajon a legendás milliárdos elformátlano-dott földi maradványai az Égei-tenger fenekén nyugszanak-e egy koporsóban? Lehet, hogy Howard Hughes csupán egy számítógépfantom?

Polipként nem egy újabb birodalmat ragadott magához Arisztotelész Onassis?"

Jím Keith a Drágakő-aktákról

Jim Keith alaposságáról ismert amerikai oknyomozó újságíró. Több könyve nagyszámú olvasót vonzott. 1992-ben írt „Gemstone File" címmel könyvet, amely elsősorban a Drágakő-akta Kennedy elleni merénylettel foglalkozó részeit taglalta. Jim Keith szerint is a Drágakő-akta mintegy ezer oldal terjedelmű írást tartalmaz, és szerzője, Bruce Roberts 1975-ben homályos körülmények között meghalt. A Drágakő-aktát híressé tevő kivonatot minden valószínűség szerint Stephanie Caruana készítette. Jim Keith találkozott Caruanával és meggyőződött róla, hogy őt illeti a Skeleton Key szerzősége. Jim Keithnek sem sikerült azonban az eredeti Gemstone File-t átvizsgálnia. Ennek legfőbb oka az, hogy az eredeti írások tulajdonosai túl sok pénzt kérnek azok átadásáért.

Miután Jim Keith tekintélyes konspirológusként az elrejtett vagy letitkosított dokumentumok és tények szakavatott kutatója, ezért többs zör is feltették neki már a kérdést: milyen szabályok szerint végzi munkáját, és hogyan állapítja meg az ilyen eltitkolt dokumentumokról és rejtett összefüggésekről, hogy mi igaz belőlük és mi nem? Keith azt válaszolta, hogy ha nincs kemény, konkrét és cáfolhatatlan bizonyítéka, akkor azzal kezdi, hogy őszintén megmondja: spekulál, és gondolati kísérleteket végez. Ez bizonyos fokig eltér a többi összeesküvési elmélettel foglalkozó gyakorla -

tától, mert a többségük nem hivatásos kutató és elég hiszékeny. Ezek az amatőr konspirológusok azonban tisztában vannak azzal hogy az eltitkolt tények és dokumentumok széles körben érdeklődésre tarthatnak számot.

Ha kellő határozottsággal állítanak valamit, akkor az olvasók többsége el -

hiszi. Jim Keith tehát elismeri, hogy nagyon gyakran csak gondolati kísér-319

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

leteket végez, de úgy gondolja, hogy a spekuláció nemcsak hasznos, de elkerülhetetlen is, mivel a háttértörténésekre vonatkozó anyagok el vannak rejtve és először csak különböző elméletek segítségével lehet ezeket az eltitkolt összefüggéseket megközelíteni.

Az 1990-es évek végén egy nevadai újságíró interjút készített Jim Keithtel, és idézetet olvasott fel neki egy 1957-ben megjelent könyvből.

Eszerint Onassis gondosan kidolgozott tervet hajtott végre, amikor Howard Hughest elrabolta a saját Beverly Hills-i otthonából, felhasználva ehhez Hughes saját alkalmazottait. Ezt követően Hughes emberei távoz -

tak, vagy elbocsátották őket. Akik maradtak, azok az Onassis által irányí -

tott hálózat befolyása alá kerültek. Ugyancsak ebben a könyvben olvasható, hogy Cannon Nevadában megrendezett egy látszatesküvőt Jean Petersszel. Ezzel meg lehetett magyarázni, hogy a milliárdos miért nem ér -

deklődik többé a filmcsillagok után. A megsérült Hughest a Bahama-szigeteken lévő Emerald Isle Hotelbe szállították. A szálloda teljes felső

szintjét Hughes és kísérete foglalta el. Itt 30 napon át heroinnal injekcióz -

ták, később pedig az Onassis tulajdonában lévő Skorpió-szigetre vitték Ennek következtében Onassisnak jóval nagyobb hatalmi bázisa lett, mint korábban volt, és a Hughes által finanszírozott politikusok most már az Onassis-érdekcsoportot szolgálják ki. L. Wayne Rector, aki 1955 óta Hughes alteregója volt, átvette a nyilvánosság előtt az igazi „Hughes" sze -

repét.

Jim Keith az idézett könyvrészletre azt válaszolta: mindez valószí -

nűleg igaz. Sok ember állítja azok közül, akik ebben az időben figyelem -

mel kísérték Hughes életét, hogy valami ehhez hasonlónak kellett történ -

nie. Ugyanakkor az általuk előadott történetek kisebb-nagyobb mértékben eltérnek egymástól — mégis azt kell mondani, hogy igen nagy a valószínű-

sége annak, hogy Hughest elrabolták. Akár Onassis volt mögötte, akár valaki más.

Sokan vannak, akik számára azért elfogadhatatlan, amit Jim Keith is valószínűnek tart, mert képtelenségnek tűnik, hogy a nagy nyilvánosság szeme láttára eltüntethessenek egy aktív közéleti életet élő személyt a világ egyik legfejlettebb országában a XX. század közepén. Ami ekkora képtelenség, az nem lehet igaz. Erre csak azt válaszolhatjuk, hogy szembesíteni kell egymással az elrablás mellett és az elrablás ellen szóló érveket. Tükör -

be állítva őket előtűnik, hogy az elrablás mellett szóló motívumok, elérhe -

tő dokumentumok, bizonyítható, ámbár közvetett tények, lehetőségek és valószínűségek életszerűbbek, meggyőzőbbek, mint amelyek az eltávolítást (elrablást) tagadják. Aki tehát úgy dönt, hogy az elrablás hihetetlen és ezért nem lehet igaz, egyúttal annak a terhét is vállalja, hogy bizonyítania kell miért tartja erősebbeknek az elrablást tagadó érveket? A túlzott titoktartás 320

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

és a közéleti titkolódzás korszakában az igaz tények megismerésénél szá -

molni kell azzal, hogy nem minden összeesküvési elméletnek minősített hipotézis eleve hamis. A hatalmon lévő érdekcsoportok a legkülönfélébb okokból mindent elkövetnek, hogy a számukra hátrányos tények titokban maradjanak. Kialakították az álcázásnak, a fedőtörténetek elterjesztésének technikáját, és adott esetben a legkeményebb eszközöket is igénybe veszik, hogy távol tartsanak kutatókat az igazság kiderítésétől. Ezeket a techniká -

kat a különböző titkosszolgálatoknál — valamint a magánjellegű titkos és zárt társaságokban — éveken át finomítják, tanítják és tanulják.

Howard Hughes és Robert Maheu

Howard Hughes 1953 decemberében hozta létre azt a nonprofit jóté-

konysági intézményt, amelyet elnevezett Howard Hughes Medical Institute-nak, HHMI-nek, és amelynek deklarált célja az orvosi kutatás és oktatás elősegítése. Önmagát nevezte ki az egyetlen vagyonkezelőnek és a Hughes Aircraft Company teljes vagyonát átruházta erre a Medical Institute-ra. Ettől kezdve a repülőgépgyártó vállalat menedzserei többé nem kérhettek tulajdoni részesedést a vállalattól, hiszen az teljes mérték -

ben már ennek a jótékony célú intézménynek a tulajdonában volt. Már utaltunk rá, hogy a Szövetségi Adóhivatal (IRS) 1955 végén elutasította az adómentes státus megadását a Howard Hughes Medical Institute-nak. Az adóhivatal szerint valójában arról volt szó, hogy a másképpen adóköteles jövedelmet kivonják az adózás alól. Az IRS 1957 márciusában azonban érthetetlen módon megváltoztatta az álláspontját és a HHMI -nek biztosí-

totta a jótékonysági szervezeteket megillető adómentes státust. Ez az adómentesség a Howard Hughes vállalatokat illette meg, nem személye -

sen Howard Hughest. De a milliárdos kiadásait üzleti költségnek tekintették. Magának igen csekély fizetést utalt ki a Hughes Tool Companytól amelynek az egyedüli részvénytulajdonosa volt Mindennek az eredmé-

nyeként Hughes vállalatai sokmilliós profitot hoztak, miközben személyi jövedelemadója kevesebb volt, mint évi 20 000 dollár.

Robert Aime Maheu 1917-ben született francia kanadai felmenők-től. Angolul és franciául is anyanyelvi fokon beszélt. Közgazdaságtanból szerzett diplomát és az FBI alkalmazásába került. A II. világháborút követően saját céget alapított. Ennek a cégnek az 1950-es és 1960-as években a CIA az állandó ügyfele volt. Egyik megbízatásként azt kapta, hogy az ak -

kori indonéz elnököt, Sukarnót kompromittálja. Maheu együttműködött a Teamsters szakszervezet elnökével, James Hoffával. Az ő feladata volt lehallgatókészülékeket elhelyezni irodájában. Maheu több más CIA-megbízatást is teljesített. Így részt vett a CIA által Castro ellen tervezett me -

rénylet előkészítésében. Maheu bekapcsolódott a CIA-nak az Onassis el-321

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

leni akciójába is. Ő készítette el az Egyesült Államok Nemzetvédelmi Ta -

nácsa részére azt a dokumentumot, amely szerint Onassisnak a szaúdi uralkodóval kötött megállapodása veszélyezteti Amerika biztonsági érde -

keit. A CIA támogatásával Maheunak sikerült Onassis szállodai lakosztá-

lyába is lehallgatóberendezéseket felszereltetnie.

Howard Hughes először Jean Peters hollywoodi sztár szemmel tartá-

sával bízta meg Maheut Később azt a feladatot kapta, hogy derítse fel az ipari kémeket Hughes vállalatainál. Hughes Maheut olyan csoport élére állította, amely nagyrészt korábbi CIA-ügynökökből állott, és az volt a feladata, hogy megfelelő információkkal lássa el a milliárdost. Ennek a csoportnak kellett félretájékoztatásokat adni Howard Hughes valódi tartózkodási helyéről. Ekkor került sor L. Wayne Rector alteregóként való alkalmazására, aki rendkívüli mértékben hasonlított a nyilvánosság előtt ko -

rábban sokat szereplő Howard Hughesra, akit az emberek még jól ismeretek.

Robert Maheu fokozatosan Howard Hughes üzleti birodalmának a legfőbb ügyvezető menedzserévé vált, noha ez a megbízatása informális volt Hosszú éveken át tartó kapcsolatuk során Maheu állítólag csak kétszer találkozott személyesen Howard Hughesszal, legalábbis ezt állította.

Hughes — a róla terjesztett legenda szerint — ragaszkodott ahhoz, hogy kézzel írott emlékeztetőkkel tartsa a kapcsolatot beosztottjaival, mert az írásban adott utasításaival nem lehetett vitatkozni. Ugyanakkor szinte mindennap órákon át beszélt telefonon Maheuval. Sőt állítólag egy alkalommal 24 órás volt a telefonbeszélgetésük. 1970 őszétől kezdve Hughes nem beszélt többet telefonon Maheuval és Maheu üzeneteire többé nem érkezett válasz. A ügyvezető igazgató először azt gondolta, hogy Hughest elrabolták, ezért erőfeszítéseket tett annak kiderítésére: hová tűnhetett Howard Hughes? Ez az erőfeszítése azonban nem járt sikerrel.

Röviden már érintettük, hogy 1971-ben a McGraw-Hill nevű könyvkiadó megjelentette Howard Hughes „önéletrajzát". A Life Magazin ezt cikksorozat formájában kívánta leközölni. Clifford Irving, a könyv szer -

zője, aki azzal szerzett nevet magának, hogy könyvet írt a műalkotások hamisításáról, a Howard Hughes életéről szóló könyvért 650 000 dollár tiszteletdíjat kapott. Irvingnek a tulajdonában volt Hughes kézírásával egy feljegyzés, amely megerősítette a könyv hitelességét. A kézírásszakértők kezdetben hitelesnek minősítették ezt a feljegyzést.

A Hughes Szerszámgépgyár vezetői azonban hamisítványnak nevezték Clifford Irving könyvét. Hughes ekkor már több mint egy évtizede el-tűnt a nyilvánosság elől. Végül is megegyeztek, hogy Hughes telefoninterjút ad egy hét riporterből álló csoportnak, akik korábban személyesen ismerték őt. A két és fél órán át tartó telefoninterjú azonban a kiadót nem 322

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

győzte meg. Az Intertel nevű magánnyomozó cég képviselői megállapítot -

ták, hogy csekk volt letétbe helyezve a könyv tiszteletdíjának fedezésére egy svájci bankban „H. R. Hughes" számlájára és Clifford Irving felesége volt megjelölve jogosultként Az asszony a Helga Hughes nevet használta.

Clifford Irving végül is beismerte, hogy Howard Hughes általa írt „önélet-rajza" hamisítvány.

A már hivatkozott telefoninterjú során Hughes (vagy aki a nevében beszélt) annak a gyanújának adott hangot, hogy Maheu szponzorálhatta a hamisítványt. Howard Hughes ehhez hozzátette, hogy „Maheu semmire se jó, becstelen gazember és az orromnál fogva vezetett". Maheu ezt kö-

vetően rágalmazásért és becsületsértésért pert indított a Hughes Szerszámgépgyár ellen és 17,5 millió dollár kártérítést követelt A per sokáig elhúzódott és bejárta az összes jogi fórumot. Egyes kutatók szerint valójá -

ban fékeértés okozta a pert, mert azok, akik a fékeállított Howard Hughes helyett valójában Maheu főnökei voltak, azt hitték, hogy ő volt az, aki a Howard Hughes életéről szóló könyvhöz az adatokat átadta. Erről utóbb kiderült, hogy nem így volt, és valószínűleg ez vezetett el végül is ahhoz, hogy Maheu hozzájutott a perelt összeghez.

Maheuról azt is állítják, hogy szoros kapcsolatban állt Sam Giancaná-

val, a maffia egyik erős emberével, még akkor, amikor Maheu az Onassis családhoz tartozó Stavros Niarchosnak dolgozott Niarchos a nagy tekin -

télyű Bilderberg-csoport tagja és Arisztotelész Onassis unokaöccse.

Robert Maheu a CIA embere is volt és ezért joggal kérdezhető: miként működhetett együtt Giancanával? Ez az együttműködés is arra utal hogy megbízást teljesített Robert Maheu még Howard Hughes feltételezett el -

rablását megelőzően csatlakozott a milliárdos üzleti birodalmá hoz. Azok, akik az elrablás tényét tartják igaznak, azt állítják, hogy 1957 márciusában a háttérhatalom legfelsőbb irányítóit tömörítő illuminátusok egyik csoportja rendelte el az elrablását A pénzvagyont és a hatalmat centralizáló csoport számára, amelyet ezen elmélet követői szerint a 13 leghatalmasabb illuminátus család irányít, Howard Hughes veszélyes riválist jelentett. Va -

lószínűleg megpróbálták először az ellenőrzésük alá vonni, mivel ez nem sikerült, így eltávolítása mellett döntöttek.

Már említettük, hogy e feladat végrehajtásához két személyt is felhasználtak, akik a megszólalásig hasonlítottak Howard Hughesra. Az elrablást követően az „igazi Howard Hughes" L. Wayne Rector lett, aki azt a feladatot kapta, hogy ritka alkalmakkor személyesen meg jelenjen. A Howard Hughes elrablását elrendelő és vagyonának irányítását átvevő illuminátus csoport azonban arra utasította elsősorban L. Wayne Rectort, hogy amennyire csak lehetséges, tartsa távol magát a nyilvánosságtól. Az akció tervezői úgy találták, hogy egy másik alteregóra is szükség van és ezt a sze-323

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

repet - ahogy már korábban utaltunk rá - Broocks Randall hollywoodi színésznek szánták. Az ő feladata volt az újságírók és más, Hughes nyomában járó személyek előtt eljátszani a különc milliárdos szerepét. Amikor L. Wayne Rector, mint „igazi Hughes" távozott, akkor a csalétek Broocks Randall kötötte le a nyomában járó fényképészek és újságírók figyelmét Több szerző is határozottan állítja, hogy Broocks Randallt Robert Maheu alkalmazta. Természetesen Maheunak is volt egy főnöke, akitől valójában a Hughes üzleti birodalom ügyvezető igazgatója az utasításokat kapta. Ez a személy Eric Bundy volt, a nagy tekintélyű illuminátus Bundy család tagja.

Eric Bundy felügyelte a fogságban tartott valódi Howard Hughest Azok, akik ezt a verziót tartják igaznak, az igazi Howard Hughes valószínű

halálát 1971-re teszik. A nyilvánosság számára azonban 1975-ben játszották el a megrendezett elhalálozás színjátékát. Az amerikai szenátus Alieged Assassination Plots involving Foreign Leaders (Külföldi vezetők elleni állítólagos merényletkísérletek) című 94-465 számú jelentéskötetében részletesen tárgyalja Robert Maheu szerepét. Ebből kiderül, hogy Maheu egyik jobbkeze Lou Russell volt, aki Maheun kívül a CIA és az Onassis család számára is dolgozott. Lou Russell nyújtott biztonsági és nyomozati támogatást a republikánus párt országos bizottságnak és azzal a vállalattal is kapcsolat -

ban állt, amely a Watergate-betörés időpontjában a Washington központjában lévő szállodakomplexum őrzéséről és biztonságáról gondoskodott.

Az egyik dublőr - Broocks Randall színész - 1968-ban látogatást tett a Nagy-Los Angeles területén lévő Van Nuys egyik magánlakásában, ahonnan már senki nem látta kijönni. Először tehát elbocsátották minden indokolás nélkül, majd pedig végleg eltűnt (vagy eltüntették) egy magán -

házban. Tény az, hogy azóta Randallt senki nem látta sem Kaliforniában, sem másutt. A másik dublőrt, L. Wayne Rectort, aki az ,igazi Howard Hughes" szerepét játszotta évekig, miután teljesítette küldetését és így már feleslegessé vált, Londonban ölték meg 1973 januárjában a „Rothschild's Inn of the Park" nevű vendéglőben.

Kié lett Howard Hughes vagyona?

Arisztotelész Onassis fia 1973-ban (25 éves korában) homályos körülmé-

nyek között lezuhant repülőgépével. Christna nevű leánya négy sikertelen házasság után, állítólag fogyasztótabletták túladagolásában halt meg 1988-ban. Leányunokája, Christina Athina nevű gyermeke Svájcban élt francia származású apjával, Thierry Roussellal és svéd mostohaanyjával.

Athina Onassis Roussel, aki 18 éves korában 2,7 milliárd dolláros vagyont örökölt, további kétmilliárd dollár vagyon várományosa lett. Ezt 21

éves korában kapja meg, amikor átveszi az Onassis Alapítvány irányítását 324

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

is. Athina hírek szerint 2005. december 3-án köt házasságot Alvaro Neto-val a brazíliai Sáo Paulóban.

A hivatalos verzió szerint Howard Hughes — útban a mexikói Acapul-cóból a texasi Houstonba — repülőgépen halt meg 70 éves korában. 1976.

április 5-én a houstoni Methodist Hospitalben különleges vizsgálatnak vetették alá holttestét, mert az teljesen felismerhetetlen volt. Az FBI William Simon pénzügyminiszter kívánságára ujjlenyomatokat vett Hughes földi maradványairól, hogy be tudják azonosítani.

Személyes vagyonát először kétmilliárd dollárra becsülték. Később kiderült, hogy valójában több mint hatmilliárd dollárra rúg. Negyven hamisnak bizonyult végrendelet került elő és négyszázan tartottak igényt örök-ségére. 1983-ban végül is ezt a vagyont 22 unokatestvére között osztották szét a hatóságok. Az Egyesült Államok Legfelsőbb Bíróságának a döntése alapján a Hughes Aircraft nevű óriás-repülőgépvállalat a Howard Hughes Medical Institute (HHMI) tulajdonát képezte. A HHMI ezt a repülőgép-gyárat 1985-ben ötmilliárdért eladta a General Motorsnak. A HHMI jelenlegi vagyona, Howard Hughes egykori vagyonának a nagyobb része 12

milliárd dollár és ezzel a HHMI a világ második leggazdagabb — orvosi és biológiai kutatással foglalkozó - jótékonysági intézményévé vált.

Az örökösödési per tulajdonképpen a rokonokat képviselő egyik unokatestvér: Will Lummis, másrészt Chester Davis között folyt. Davis azért tartott igényt a vagyonra, mert 1970 -től valójában ő irányította Howard Hughes üzleti birodalmát További vitát okozott, hogy a hat almas vagyonból két amerikai tagállam is — Texas és Kalifornia — igényt tartott örökösödési illetékre. Ezt végül is úgy rendezték, hogy Texas kapott 50 milliót, Kalifornia pedig 119 milliót

Mae Brussell egy 1978-ban adott interjújában (a Conspiracy Digest III. évfolyamának 1. számában jelent meg) kifejtette: a Howard Hughes tulajdonát képező Summa Company, továbbá a Hughes Medical Institute és más ehhez hasonló cégek és alapítványok valójában azt a célt szolgálták és szolgálják, hogy a háttérhatalom (a Bilderberg-csoport, a CIA, a CFR, alapjában véve az angolszász árja uralkodócsoport) rá tudja tenni a kezét olyan jelentős jövedelmet hozó forrásokra, amelyek alkalma -

sak a kongresszus (a politikai osztály) megvásárlására — legyenek azok republikánusok vagy demokraták. Akiket pedig nem tudnak megvásárolni, azokat megzsarolják.

E sorok írója azon tűnődik: Lehet, hogy a világ Hughes különleges életútja során egy egész vállalatbirodalom mesteri elrablásának volt a tanú -

ja? De kik az új tulajdonosok? A tudományos kutatásokon felül mire futja még a HHMI Hughestől kapott 12 milliárd dollárnyi vagyonának a hoza -

mából? Kik élvezik ténylegesen a zseniális üzletember örökségének hasz -

325

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nát, és mire fordítják azt? Miért csak 1957-ig mutatja be Howard Hughes eletet az „Aviator” című film is? Kérdések, amelyekre még évtizedekig kell várni a válaszokat A Drágakő-akta nevű amerikai szamizdat pedig mindaddig világérdeklődésre tarthat számot, amíg a tudomány nem ad kielégítő

választ a fenti kérdésekre.

326

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Emberközpontú

vagy pénzközpontú gazdaság

A rendszerváltás szabadvállalkozáson, versenyen alapuló szociális piacgazdaságot, valamint népszuverenitáson alapuló parlamenti demokráciát ígért a magyar népnek, amely majd lehetővé teszi Magyarország felzárkó-

zását a fejlett országokhoz. Ma már tudjuk, hogy az államháztartásra nehezedő adósságteher 2005-ben elérte a 13 ezer milliárd forintot, és az egész nemzetgazdaságot terhelő adósság pedig meghaladja a 110 milliárd dollárt. A magyarországi gazdaságnak ekkora adósságtöm eg után kell fizetnie a kamatokat és a törlesztéseket. Mindez akadályozza a magyarok rendszerváltáshoz fűzött reményeinek megvalósulását.

Az állampolgárok közös tulajdonát képező nemzeti vagyon 90%-át eladták, de az ellenértéke nem került hozzájuk, mer t az MNB a vételárként befolyt mintegy hatmilliárd dollárt adósságszolgálatra fordította, illetve megtartotta magának. A Magyar Nemzeti Bank a túlnyomórészt külföldi -

ek számára privatizált vagyon ellenértékeként befolyt devizáért tehát csak általa kibocsátott forintot adott át a költségvetésnek. Ez a jegybanknak csak a papír és a festék árába, valamint a nyomdaköltségbe került. Az így előállott többletforintot egyrészt elinflálta, másrészt drága kötvénykibocsá -

tásokkal kivonta a forgalomból, azaz steriliz álta.

A magyar társadalom nemcsak termelővagyonát — fizikai vagyontár-gyait — veszítette el de az ellenértékként befolyt, és értéket képviselő pénzvagyonát is. A privatizált közvagyon ellenértékének egy része az MNB devizatartalékába került, másik részét adósságszolgálatra fordították, a többi pedig felszívódott az MNB könyvelési útvesztőiben. Érdemi ellenőrzés hí-

ján nem ismerhetjük meg a nemzet közös tulajdonát képező pénz eltűné-

sének tényeit.

A központi jegybank a kapott deviza alapján kibocsátot t forinttal cserélte le a forgalomban lévő forintot. Azaz a ma forgalomban lévő magyar pénz valójában külföldi hitelpénz, amely forintruhába lett felöltöztetve.

Ezért ma már minden egyes forintért kamatot kell fizetniük a magyarok -

nak. Lehetne természetesen olyan forintjuk is, amelyet a jogilag (de jure) ma is köztulajdonban álló MNB valóságos magyar pénzként bocsátana ki és hozna forgalomba, és amelyért nem kellene az államnak és a társada -

lomnak kamatot fizetnie. Ilyen valódi magyar pénznek tekinthető forint azonban már nincs forgalomban, mert a ténylegesen (de facto) magán-327

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

bankká átalakult MNB új tulajdonosainak, a nemzetközi pénzügyi és kor -

porációs oligarchiának ez az érdeke.

A mintegy 11 milliárd euróra becsült MNB-devizatartalék kamatait ma is a költségvetés fizeti, de ennek a hatalmas összegnek a haszna az MNB-nél marad. Az így kisajátított nyereséggel feltőkésítheti magát. A monetáris gazdálkodás lényegi összefüggéseit még ki lehet deríteni, de a pontos ada -

tokat már nem lehet tudni, mert az MNB érdemi tevékenysége ki lett véve a közellenőrzés minden formája alól, s így az állam illetékes szervei — az Országgyűlés, a kormány és a pénzügyminisztérium, továbbá az Állami Számvevőszék — nem szólhatnak bele az MNB érdemi döntéseibe. Az MNB nem köteles tételesen elszámolni a költségvetésnek, és így máig nem lehet pontosan tudni, mi történt a privatizációért kapott külföldi devizával.

Tény az, hogy a magyar társdalom döntő része teljesen vagyontalanná vált és így nem rendelkezik tőkejövedelemmel. Mivel az állam is csaknem teljesen elveszítette vagyonát, így csak adóból fedezheti kiadásait A gazda -

ságilag erős nagyvállalatok azonban alig adóznak, ezért az állam arra kényszerül, hogy az amúgy is szegénnyé tett polgárai uniós átlag alatti munka -

bérének fokozott adóztatásából, továbbá drága külföldi hitelek folyamatos felvételéből gazdálkodjon. Ebből fizeti az egyre nagyobb adósságszolgálati terheit is. Az eladósodás így gyorsított ütemben fokozódik, mert a jól mű-

ködő gazdaság versenyképes részének a jövedelme már nem a magyar lakosságé, nem is a magyar államé, hanem külföldre áramlik és a globalizá -

lódott részvényvagyon tulajdonosait gazdagítja.

Nem lehet kikerülni azt a kérdést, hogy mi okozta ezt az eladósodást, és ha már beleestünk — pontosabban belerántottak minket — az adósságcsapdába, akkor miként lehetne kikerülni belőle? Magyarország eladósodása világfolyamat része. A világ eladósodásának alapvető oka az a szélső-

ségesen liberális, neokonzervatívnak nevezett libertáriánus pénzügyi politika, amely minden gazdasági problémát monetáris eszközökkel kíván megoldani Ennek a szélsőséges monetarista politika egyenes következménye a rekordméretű munkanélküliség, a termelőgazdaság stagnálása és leépülése, a gazdasági megszorító intézkedések és a szociális intézményrendszer világszintű korlátozása, lebontása. Ezért a helyzet megértéséhez a monetarizmust kell közelebbről szemügyre vennünk.

Az ipari forradalom egyszer s mindenkorra megváltoztatta a termelő -

potenciál nagyságrendjét. Ugyanakkor senki nem hozta létre a reálgazdaság működéséhez szükséges adekvát pénzgazdasági rendszert, a gazdasági élet kellően beszabályozott monetáris oldalát, amely a javak termelésével arányosan szisztematikusan növeli a forgalomban lévő pénz mennyiségét.

Ekkor már léteztek bankok a világgazdaság centrumországaiban. Így más intézményrendszer hiányában ők vállalták magukra ezt a feladatot. A ter -

328

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

melő gazdaságot kiszolgáló, ahhoz képest csak másodlagos monetáris rendszer rögtönözve, nagy kilengésekkel, meglehetős összevisszasággal fejlődött. Ha volt elég arany, akkor bővült a ráépült papírpénz kibocsátása és volt elég pénz a reálgazdaság számára. Ha nem volt elég arany, akkor szűkült

a

ráépülő

pénzkreálás,

és

pénzhiány

keletkezett.

Mivel

periodikusan hol sok pénz és hitel volt, hol pedig kevés, ezért ennek megfelelően vagy inflációra, vagy deflációra került sor. Ez a monetáris ingado -

zás tehát pénzbőség idején fellendülést, pénzszűke idején pedig recessziót okozott a reálgazdaságban.

Az ismétlődő recessziók megosztották a politikusokat és a szakembe-reket. Egyesek beletörődve elfogadták ezt a helyzetet, mások viszont egy jobban átgondolt, szakmailag megalapozottabb és társadalmilag igazságo -

sabb rendszert akartak és akarnak a helyébe. John Maynard Keynes — 150

évvel az ipari forradalom után — azt tanácsolta, hogy amikor pénzhiány és recesszió van, akkor a kormányok vegyenek fel hiteleket, és amikor fellendülés és pénzbőség van, akkor fizessék vissza ezeket. Háborúk idején a pénz aranyra váltását, azaz a pénz aranyfedezetét rendszerint felfüggesztették, de békeidőben visszaállították. Így folytatódott az a rendszer, hogy amikor volt bőségesen arany és ráépülő pénz, akkor virágzott a piacgazdaság, amikor nem volt, akkor a pénzmennyiség zsugorodása gazdasági pangást, visszaesést, sőt válságot idézett elő az értéktermelő reálgazdaságban.

Már a nagy világgazdasági válság idején, 1932-ben egyes gazdaságtudósok azt ajánlották, pl. az Egyesült Államok kormányának, hogy csök -

kentse költségvetési deficitjét, és állítsa helyre a költségvetés egyensúlyát.

Vagyis a mai restrikciós gazdaságpolitikai elképzelések már akkor forgalomban voltak. Mások viszont azt javasolták, hogy a pénzkibocsátást el kell választani az aranytól, azaz meg kell szüntetni a pénz részl eges aranyfedezetét. Franklin Delano Roosevelt New Deal néven ismert gazdasági kurzusa úgy számolta fel a gazdasági és pénzügyi válságot, hogy a II. vi-lágháborúra való felkészülés érdekében a kormányzat jelentősen megnö-

velte az állami kiadásokat és a Federal Reserve System pedig fokozta a forgalomban lévő pénz mennyiségét és egyidejűleg több milliárd dollárnyi kamatmentes pénzt pumpált ekkor a gazdaságba. Tehát ismét bizonyí -

tást nyert, hogy lehetséges kamatmentes pénzt is kreálni és vele a gazdasá-

gi növekedést stimulálni úgy, hogy az ne legyen inflációs hatású. Ebből következik, hogy a kamatmentes finanszírozásnak most sincsenek elvi, pénztechnikai, fiskális és monetáris akadályai, csupán az az akadálya, hogy a pénzvagyon monopóliumával rendelkezők jelenleg nem hajlandóak még időlegesen sem korlátozni kamatigényeiket. Azaz nem készek egy másik fontos érdeküknek — a gazdasági és társadalmi stabilitás megőrzésének -

329

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

alárendelni gazdagodási vágyukat, ahogyan azt a háborús körülmények kényszere alatt a győzelem elérése érdekében átmenetileg megtették.

1944-ben az ipari országok létrehozták a Nemzetközi Valutaalapot és a Világbankot, elsősorban az arany, a dollár és a többi valuta átváltási ará -

nyának stabilizálására. A II. világháború utáni korszakot magas termelé-

kenység, ésszerű bérszínvonal és alacsony kamatlábak jellemezték, amelyek az adósságnak a bruttó nemzeti össztermékhez viszonyított arányát többé-kevésbé azonos szinten tartották. Ez a helyzet később megváltozott. Egyrészt, mert a reálgazdaság monopolizálódása fokozódott, másrészt a Big Business mellett kialakult az ugyancsak monopolhelyzetű

erős Big Labor. Ennek következtében rendszeresen nagyobb arányú volt a bérnövekedés, mint a reálgazdaság termelékenységének a növekedése.

Az egységnyi termékre eső munkaköltség gyorsabban emelkedett az indo-koltnál, és a megnövekedett pénzmennyiség gyorsította az áremelkedés ütemét. A központi bankoknak választaniuk kellett: vagy engedik a pénzellátás növekedését és ezzel nagyméretű inflációt okoznak, vagy elutasítják ezt, de akkor a reálgazdaság a pénzszűke miatt összezsugorodik, és ez nagyarányú munkanélküliséghez vezet. Ekkor az történt, hogy mindkét követelménynek eleget téve, úgynevezett stagflációt hoztak létre. Vagyis egyszerre stagnált a gazdaság és egyszerre volt magas az infláció. Egyidejű-

leg zsugorodott a reálgazdaság, és nőtt a forgalomban lévő pénz mennyi -

sége. Ezután kísérletezni kezdtek az árak és bérek állami szabályozásával -

gondoljunk csak Nixon elnök ár-és bérstopjára —, de valamennyi próbálkozás kudarcot vallott. Egyrészt azért, mert ezek az intézkedések nem vol -

tak kötelezőek, másrészt túlságosan bürokratikusak voltak, harmadrészt a termelékenység növekedéséből adódó hasznok igazságtalanul kerültek elosztásra. E súlyos gazdasági és társadalmi problémák megoldására a köz -

gazdászok absztrakt matematikai formulákat kezdtek keresni, és sajnos alkalmazni is a valóságos gazdasági folyamatokban.

Néhány szó a problémák eltérő természetéről

Itt kell egy kitérőt tennünk annak bemutatására, hogy megoldásuk lehető-

sége szempontjából a problémák vagy konvergensek, vagy divergensek.

Ez azért fontos, mert konvergens problémák megoldására alkalmas mód -

szerekkel divergens problémákat nem lehet megoldani. A monetarizmus esetében pedig éppen egy ilyen kudarcra ítélt kísérlettel állunk szemben. A konvergens problémák természettudományos módszerekkel véglegesen megoldhatóak, míg a divergensek nem. A természettudományok konver -

gens problémáira az absztrakt matematikai módszerek jól alka lmazhatóak, mert itt elvileg minden kérdés megoldható. Ezzel szemben az emberrel, az emberi társadalommal és annak tevékenységével, így a közgazdasággal 330

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

foglalkozó problémák megoldására is a matematikai módszerek csak igen korlátozottan, elsősorban technikai-kisegítő eszközként és nem érdemben alkalmasak.

Miért divergens minden emberrel kapcsolatos probléma? Azért, mert az élet és minden emberi tevékenység annyira összetett és dinamikus, hogy csak komplementer ellentétpárok kettős követelményével ragadható meg. Minden életjelenség ellentétes oldalak közt húzódó egyensúlyi álla -

pot, amely minduntalan megbomlik és ezért folyamatosan helyreállítandó, ha szélsőséges állapot kialakulását, az egyensúly tartós megbomlását — egy beteg állapot kialakulását - el akarjuk kerülni. A két problémafajta külön-bözőségének a szemléltetésére nézzünk néhány példát: Először vegyünk szemügyre egy konvergens problémát. Erre jó példa annak a feladatnak a megoldása, hogy létrehozunk — mondjuk — egy emberi erővel hajtott két-kerekű járművet. Számos megoldási javaslat után szűkülnek majd a válaszok, végül megjelenik egy tartósnak bizonyuló válasz: ez a jármű a kerék -

pár. A válasz azért időtálló, mert megfelel a természeti törvényeknek és az emberi igényeknek. A konvergens problémákra az a jellemző — mutatott rá Eric Fritz Schumacher, akinek az elemzésére a továbbiakban is támasz -

kodunk — , hogy minél behatóbban tanulmányozzuk őket, a rájuk adandó válaszok egyre közelítenek egymáshoz. Természetesen ezek a problémák is feloszthatóak már megoldott és még megoldandó problémákra. A lé-

nyeg azonban az, hogy ezek a természettudományos, műszaki-technikai problémák elvileg véglegesen megoldhatóak, mert ezekben nincs jelen az ember. Általában a természettudományok: a fizika, kémia, csil lagászat, vagy az olyan elméleti tudományok, mint a matematika és a geometria foglalkoznak konvergens problémákkal.

Az emberre, a társadalmi életre, köztük a közgazdaságra érvényes má-

sik problémafajtánál viszont azt tapasztaljuk, hogy noha számos felkész ült kutató tanulmányozza őket, egymásnak szögesen ellentmondó válaszokra jutnak. Sőt minél logikusabbak és világosabbak ezek a válaszok, annál in -

kább ellentmondanak egymásnak. Ezért nevezhetőek szétágazó, divergens problémáknak. A társadalomban pl. a leggyakrabban szembekerülő

két követelmény a szabadság és az egyenlőség. A szabadság az erőseknek, az egyenlőség a gyengébbeknek kedvez. Egyesek szabadsága csökkenti mások egyenlőségét és egyesek túlzott szabadsága pedig meg is szünteti az egyenlőséget. Az egyenlőség korlátozza a szabadságot, az eltúlzott egyen -

lőség, az egyenlősdi pedig csaknem meg is szünteti azt. Tehát mihelyt az ember és a társadalom kérdéseivel foglalkozunk, azonnal szembe kell néz-nünk az emberi élettel és az azt jellemző ellentétpár ral: a születéssel és a növekedéssel, valamint a hanyatlással és pusztulással. Társadalmi vonatkozásban pedig a szabadsággal és a renddel.

331

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Ezek miatt a ki nem küszöbölhető ellentétek miatt, amelyek mind -

egyike valóságos életfolyamatokat, reális szükségleteket és érdekeket jelenít meg, az emberi élet — így a társadalmi és gazdasági élet — egyensúlyának a megteremtése absztrakt matematikai formulákkal nem oldható meg egyszer és mindenkorra. Absztrakt formulákkal még időlegesen sem. De ha nem is oldhatóak meg véglegesen ezek a problémák, emberközpontú komplex megközelítéssel átmenetileg meghaladhatóak, amennyiben a kölcsönös egymásrautaltság és felelősség alapján szem előtt tartjuk a másik ember alapvető érdekeit is. A Biblia szavait használva: Ha tényle g „úgy szeretjük felebarátunkat, mint önmagunkat", ha valóban csak azt kívánjuk neki is, mint önmagunknak. A szabadság és egyenlőség ellentétes irányú igénye ugyanis a testvériség, a szolidaritás, a közösségi érzés segítségével alkothat csak harmonikus, egyszersmind egymást kiegészítő és fenntartó egységet. Ebben az esetben nem a logika, hanem az emberi-történelmi tapasztalat és az ember isteni eredetű — vagy ha úgy tetszik a természeti tör-vényekből levezethető — magasabb képességei a mérvadóak. Az alkotó értelem isteni (természeti) adományával rendelkező embernek ezeket a ma -

gasabb képességeit kell újból és újból aktivizálnia.

Nézzünk most meg néhány divergens problémát a társadalmi életben.

A népszuverenitáson alapuló valódi demokráciában — mint harmonikus társadalomban — egyszerre van szükség az igazságszolgáltatásra és a kö-

nyörületre. Noha az egyik látszólag tagadja a másikat, valójában a köztük lévő feszültség és egymásrautaltság teszi élővé és kiegyensúlyozottá a demokrácia rendjét Ugyanis az igazságszolgáltatás könyörület nélkül kegyetlenség. A könyörület fegyelmező kényszer nélkül — rend nélkül — káosz és anarchia. A társadalomnak egyaránt szüksége van a változásra és a stabilitásra, a hagyományok őrzésére és a megújulásra, a közérdek és a magánérdek együttes érvényesülésére, folyamatosan megújítandó konszenzusára.

A gazdasági életben is követelménypároknak, kettős követelmé-

nyeknek kell egyszerre eleget tenni. A harmonikus, stabil, kiegyensúlyozott gazdasági életnek egyszerre van szüksége a piac működésének szilárd kereteire, és szereplőinek a szabad mozgására, az előrelátó tervezésre és a laissez faire-re, gazdasági rendre és a „tégy, ahogy óhajtod" gazdasági szabadságára. Az egészséges növekedésre és a természetes hanyatlásra. A társadalom és benne a gazdasági élet egészsége ezeknek az ellentétes követelményeknek az együttes és folyamatos teljesítésétől függ. Ha csak az egyik követelmény érvényesül, az kegyedenné teszi az adott társadalmat, kiegyensúlyozatlansághoz, majd felbomláshoz vezet Ez történt a Szovjet -

unióval, de ez a veszély fenyegeti a szélsőséges liberalizmus globalista rendszerét is.

332

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Jól példázza a kettős követelmények érvényesítésének szükségszerű-

ségét a gazdasági életben az 1997 nyarán Amszterdamban megtarto tt úgynevezett második maastrichti tanácskozás, ahol éles vita bontakozott ki az egységes európai pénzrendszer bevezetése körül. A vita a tagállamok pénzügyi-gazdasági szuverenitásának a megszüntetése és egy demokratikusan nem ellenőrzött nemzetek feletti szervezetre, az Európai Központi Bankra való átruházása körül éleződött ki. Ez az új szerv az Európai Unió demokratikus politikai intézményrendszere nélkül nem képes eleget tenni a független szakszerűség és a társadalmi befolyásolás, a politikával szem -

beni autonómia és a demokratikus politikai ellenőrzés egyszerre érvényesí-

tendő követelményeinek. Az árstabilitás egydimenziós követelménye a re-

álgazdaság komplex szempontjai rovására érvényesülhet, a pénzügyi szféra partikuláris érdekei pedig háttérbe szorítják az általános társadalmi szükségleteket és érdekeket.

Az akkor hivatalban lévő szocialista irányzatú francia kormány a gaz -

dasági növekedés és az új munkahelyek teremtését is központilag kezelen -

dő uniós feladatnak tekintette, és ennek is meg akarta teremteni az uniós intézményrendszerét. Az akkor pénzügyi szuverenitásával még rendelkező

Németország és Kohl kancellár kormánya a gazdasági növekedést és a munkahelyteremtést elsősorban a tagországok feladatának tekintette, mivel az országonként eltérő sajátosságok így jobban figyelembe vehetőek.

Csakhogy a legjobban a pénzkibocsátástól és a kamatszabályozástól, azaz a monetáris politikától függ a növekedés és a munkahelyek száma. Vagyis pontosan attól, ami kikerült a tagállamok hatásköréből, és amely felett nem lehetséges az alulról jövő demokratikus ellenőrzés. A központi bankok autonómiáját tagállami szinten is biztosítani lehetett volna a tevékeny -

ségüket összehangoló egységes és kikényszeríthető uniós működési szabályzat bevezetésével. Így a monetáris politikában továbbra is érvé-

nyesülhetett volna az országonkénti eltérő sajátosságok figyelembevétele.

A jelenlegi monetáris konfekcióöltözék helyett a tagállamok testre szabott monetáris ruhát viselhetnének ma is. Ez tette volna lehetővé az uniós és tagállami érdekek jobb harmonizálását, azt, hogy a gazdasági növekedés és a munkahelyteremtés követelményei legalább olyan mértékben érvényesüljenek, mint a pénzügyi stabilitás monetáris szempontjai. A kettős követelmények együttes érvényesítése azonban Amszterdamban és később Nizzában sem sikerült. Ez olyan kiegyensúlyozatlan helyzetet eredményezett, amelynek a tartós munkanélküliség és a gazdasági stagná-

lás a következménye. Az EU-ban 20 millió felett van a nyilvántartott munkanélküliek száma. Ha figyelembe vesszük a nyilvántartásból már kikerült munkanélkülieket is, akkor ez a szám elérheti a 40 milliót.

333

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Megállapíthatjuk, hogy az absztrakt, vagyis az egyén és társadalom összetett szükségleteit kiiktató, egyetlen vonatkozásra leszűkítő, mo netarista dogmákra felépített nyugati világgazdasági rendszer is alapjaiban egyoldalúvá és kiegyensúlyozatlanná vált az elmúlt két és fél évtized során.

A szélsőséges liberalizmus antilíberálís

A kiegyensúlyozatlanságnak van egy elvi oka és egy módszertani oka.

Először elemezzük az elvi okot. Ha a szabadság jó dolog, azt hihetnők hogy a még több szabadság még jobb dolog. Ez azonban tévedés. A még több, azaz a végletes szabadság, a szabadosság, vagy új keletű szóval libertarianizmus, a kiegyensúlyozatlanság, az egyoldalúság, a káosz, azaz a szabadsággal való visszaélés szabadságához juttatja a társadalom egy ele -

nyésző kisebbségét.

Mi a baj az eltúlzott liberalizmussal? Az, hogy ez a liberalizmus már nem liberális, hanem autokrata. A monopóliumok által dominált gazdasági életre is azokat a szabályokat erőlteti, amelyek csak akkor érvényesek, ha hozzávetőleg egyenlő erejű, egymást kiegyensúlyozni, és ezért egymással versenyezni képes szereplők vannak jelen a piacon. A liberalizmus legfőbb belső fogyatékossága, hogy a végletesen megosztott társadalomra alkalmazott formailag azonos elvekkel valójában kettős mérce alkalmazására kényszerül az individuális jogok gyakorlati érvényesítése során.

Az egyenlő liberális elvek azáltal válnak szélsőségessé, hogy szélsősé-

gesen egyenlőtlen helyzetű egyénekre alkalmazzák őket A liberalizmus minden egyes egyén, polgár szabadságáról és autonómiájáról beszél, de ténylegesen csak az erősek, a vagyonosok és ezért hatalmasok korlátlan egyéni szabadságát és autonómiáját segíti érvényesülni a társadalmi, politikai és gazdasági élet gyakorlatában. És ezt nem csupán szubjektív hibából teszi, nem egyszerűen hirdetőinek esetleges személyes rosszhiszeműségé-

ből, hanem objektív okokból is, szükségszerűen kényszerül erre. Ugyanis a vagyontalan, hatalom nélküli és függő helyzetű egyének szabadsága és autonómiája csak az erősek, vagyonosok és hatalmasok aránytalanul nagyra nőtt szabadságának és autonómiájának korlátozásával érvényesülhetne.

Ezt a korlátozást a hátrányos helyzetű egyének csak a közhatalom, az-az a demokratikus állam igénybevételével tudják érvényesíteni, mert önvé -

delmükre csak ez az eszköz áll a rendelkezésükre. A minden egyes polgárt egyformán megillető szabadság és autonómia megkövetelné a hatalmi túl -

súlyba került egyének túl nagy szabadságának és autonómiájának állami beavatkozással történő átlagos szintre való korlátozását Tehát a liberaliz -

mus fenntartása mindenki számára csak az állam hathatós és folyamatos közreműködésével, vagyis „antiliberális" módon lehetséges. Ezt a beavat-334

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kozást azonban a jelenlegi neoliberalizmus a végsőkig ellenzi, és ezzel válik szélsőségessé. Az a rendszer lenne nem szélsőségesen liberális, amely a gyengék számára is kész volna állami eszközökkel megvédelmezni, és tar -

talommal megtölteni a liberális jogokat. Ez a mérsékelten liberális beren -

dezkedés már nem egy alibidemokrácia lenne, nem elitkormányzást gya -

korló rejtett oligarchikus uralom, hanem valamennyi polgár egyenlő sza -

badságát garantáló, népszuverenitáson alapuló demokrácia. A szabadság motorja csak akkor működhet biztonságosan, ha az egyenlőség fékberen-dezése is hatékonyan működik. Amikor meglódul a szélsőséges liberalizmus, akkor rá kell taposni az egyenlőség fékjére. Ez pedig állami beavat -

kozást jelent a társadalom többségét alkotó hátrányos helyzetűek érdeké-

ben.

Ha nem érvényesül a szervezett közhatalom, a demokratikus állam ellenőrző és korlátozó funkciója, akkor a vagyonosok, hatalmasok egyéni szabadsága és autonómiája — az előnytelen helyzetűek rovására — korlát nélkülivé válik. Megteremtődik az önzés, a hatalommal való visszaélés le -

hetősége, azaz a mindenkit megillető szabadság csupán a kivételezett egyeseket megillető szabadsággal való visszaélés szabadságává degenerálódik. Így vált lehetségessé, hogy napjainkra a pénzteremtés és kamatszabályozás világszintű szupermonopóliumával rendelkező kis lét -

számú embercsoport számára a szabadság a korlátlan és globális méretűvé felfúvódott nyerészkedés szabadosságává torzuljon. Ez a helyzet termé-

szetesen sérti a vagyontalan, pénztelen és hatalom nélküli egyének szabadságát és autonómiáját, amelyet csak a közhatalom képes a túlhatalmú egyénekkel szemben megvédeni. Vagyis a komolyan gondolt liberalizmus megkövetelné a szélsőségesen egyenlőtlenül elosztott vagyoni, társadalmi és gazdasági szabadság folyamatos újraelosztását, a liberalizmus szélsősé -

ges változatának a megtagadását. Ezt azonban csak egy népszuverenitás elvére felépült demokratikus állam képes megvalósítani, amely valóban a szuverén polgárok megbízásából és azok szoros ellenőrzése alatt tevé-

kenykedik.

Természetesen a szélsőséges liberálisok is azt vallják, hogy az egyéni szabadságjogok mindenkit egyformán megilletnek. A formális jogok egyenlő alkalmazása azonban a kettéhasadt társadalom szélsőségesen elté-

rő helyzetű tagjaira antiliberális, nem demokratikus. Hiszen tudjuk, hogy akinek van pénze, annak van szabadsága, akinek nincs pénze, annak ténylegesen szabadsága sincs. Ha tehát a szélsőséges liberálisok a vagyontalan, pénztelen, függő helyzetű polgárok jogait nem védik meg az erősek, va-gyonosak korlátlanul érvényesülő szabadságával, egyre növekvő túlhatalmával szemben, akkor azt is mondják és gyakorolják, hogy csak a vagyonos, hatalommal bíró egyének szabadságjogai számítanak. Gyakorlatilag 335

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

csak ők a liberális szabadságjogok alanyai, a többi embert pedig csak névlegesen, látszólag illetnek meg ezek a jogok, tartalmatlan papirosjogok formájában. A liberálisok elleneznek minden közösségi-állami beavatkozást a privilegizált helyzetű emberek szabadságjogaiba. Az állam szinte minden újraelosztó, a gyengéket védelmező szociális tevékenységét fel akarják számolni. Egyedül azt az állami beavatkozást helyeslik, amely a va -

gyonosok tulajdonát és privilegizált helyzetét védelmezi a jog állam és az állami erőszak minden eszközével, a hátrányos helyzetű többséggel szemben. A mai Magyarországon azt az állami beavatkozást is helyeslik a szél -

sőséges liberalizmus magyar képviselői, amely kormányzati segédlettel csoportosítja át máig tartó folyamatossággal a közvagyont egy elenyésző

kisebbség tulajdonába.

Összefoglalva: az eltúlzott, állami beavatkozást, társadalmi korlátozást nem ismerő liberalizmus szükségszerűen megtagadja önmagát, és a társadalom többségének szabadsága — gazdasági és tényleges szabadságjogai —

ellen fordul egy privilegizált kisebbség korlátlan gazdagodása és cselekvési szabadsága érdekében. A liberalizmus antiliberalizmussá, oligarchikus ura-lommá, autokráciává fajul. Ezért napjaink igazi liberálisai azok, akik újra mindenki számára biztosítani kívánják a tartalmas egyéni szabadságjogokat.

Ezeket

ma

közösségben

gondolkodó

nemzetiek—

nek, populistáknak nevezik. De valójában ők az igazi szabadelvű-

ek, mert korlátozni kívánják a pénzhatalmat birtokló előnyös helyzetűek szűk rétege szervezett és ellenőrzetlen magánhatalmát azért, hogy a társadalom többségét alkotó hátrányos helyzetű egyének szabadságjogai is érvényesülhessenek.

A monetarista dogmák fogyatékosságai

Most térjünk rá a monetarista dogmák módszertani fogyatékosságára.

A szélsőséges liberalizmusra épülő monetarista közgazdászok a különbö-

ző jövedelemelosztási rendszerek kudarcainak alapos elemzése, megértése, és ennek megfelelő megoldások kidolgozása helyett absztrakt matematikai formulákat kezdtek kieszelni és alkalmazni annak kimutatására, hogy a legfőbb társadalmi bajnak kikiáltott inflációt a pénzmennyiség bő -

vülése okozza. Azaz olyan körülmények kialakulása, amikor a pénzkibo -

csátás üteme meghaladja a reálgazdaságban előállított áruk és szolgáltatá -

sok egészének növekedési ütemét. Az absztrakt matematikai formulák rá-

húzása a valóságos gazdasági életre mind társadalmilag, mind gazdaságilag katasztrofális következményekkel járt. Az érték-előállító reálgazdaság nö-

vekedése lelassult, az állami bevételek csökkentek, a költségvetési deficitek megnőttek, amelyek aztán nagyméretű állami és társadalmi szintű eladósodást eredményeztek. Ez az eladósodás azóta is mértani haladvány szerint 336

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

növekszik a csupán időmúláshoz és nem a gazdasági növekedéshez kötött aránytalanul magas kamatlábak következtében. Nemcsak a nominális, de a tényleges kamatok is jelentősen emelkedtek. Az eladósodás és a magas kamatlábak következtében összehúzódott a reálgazdaság és e zsugorodás nyomán folyamatosan nő a munkanélküliség. Ma már egyeden hivatalos gazdasági irányzat sem említi a teljes foglalkoztatottság és a szilárd árak együttes megvalósításának követelményét és lehetőségét. Ez komoly tár -

sadalmi konfliktusok veszélyét is felidézi.

A korlátozástól mentes szabad kereskedelem, a laissez faire irányzat —

érvényességi körét túlfeszítve - mindent megoldó csodaszer rangjára emelte az Adam Smith által metaforikusan láthatatlan kéznek elnevezett gazdasági hatást. Ez a láthatatlan kéz — az invisible hand — az egyes egyének cselekvéseit irányító önérdek. Ezen elmélet szerint, ha mindenki önző érdekét követi, akkor végül is az egyéni akaratoktól eltérő, a közjót szolgáló eredmény áll elő, mert mindenki önzően hasznosat tesz a másiknak a viszonzás ugyancsak önző reményében. Azért, hogy az önérdeknek ez a „természeti törvénye" szabadon működhessen, alakították ki a laissez faire tantételét. E doktrína képviselői ellenezték az olyan szociális törvé -

nyeket, amelyek betiltották a gyermekmunkát, szabályozták a munkaidőt és a munkakörülményeket. Joggal teszi fel a laissez faire képviselőit bírálva a kérdést Paul Hellyer kanadai közgazdász és politikus, hogy a bankok, vagy a társadalom érdeke-e az, hogy a jelenlegi pénzügyi rendszerben az állampolgárok adóikkal garantálják saját pénzüket , amelyekkel viszont a bankok tulajdonosai gazdálkodnak és spekulálnak a maguk hasznára.

A pénzmonopólium globális ernyője

A XIX. század végén a Rockefellerek, a Mellonok, a Carnegie-k és a Morganok egy évtized leforgása alatt felfalták versenytársaikat. Rockefeller nyíltan hirdette, hogy monopolhelyzet kialakításával óvni kívánja magát és vállalatát a „romboló versenytől." Vajon kinek az érdekét szolgálta a monopóliumok és monopolhelyzetek ilyen nagyarányú kialakulása? Ezek a monopóliumok ragaszkodnak ahhoz, hogy beszállítóik versenyezzenek árajánlataikkal, miközben ők maguk aránytalanul nagy extraprofitot tar -

talmazó monopolárakat diktálnak. A monopolgazdaság létrejötte aláásta saját alapját, a laissez faire gazdaságot, azaz a szabad vállalkozáson alap uló piacgazdaság rendszerét. Ezt a piacgazdaságot már csak állami beavatko -

zással lehetett és lehet megmenteni. Ha létrejönnek a magánmonopóliu -

mok, akkor csak a közhatalom, az állam képes féken tartani korlátlanná vált gazdasági hatalmukat vagy úgy, hog y feloszlatja őket, vagy úgy, hogy szigorúan szabályozza működésüket. Monopolellenes törvényhozásra van szükség, mert ekkor már csak állami beavatkozással lehet az állami beavat -

337

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

kozást ellenző, annak a tagadásaként létrejött szabadvállalkozáson alapul: laissez faire piacgazdaságot fenntartani. A monopóliumok szervezett magánhatalmát csak az állam, a szervezett közhatalom képes kordában tarta -

ni, megszabályozni. Azaz a liberalizmust csak állami beavatkozással lehe: saját elfajulásától megmenteni.

Napjainkban ismét járványos méreteket öltött a monopóliumok és monopolhelyzetek kialakulása. Globális szinten ugyanis most fejeződik be a piacgazdaságnak monopóliumok és oligopóliumok által dominált rend -

szerré való átalakulása a pénzvagyon, a kamatozó hitelp énz és a pénzpiac univerzális hegemóniája alatt. A tömeges vállalati egyesülések, beolvadások szisztematikusan aláássák a gazdasági versenyt, a szabad vállalkozást. Ezek a monopóliumok világszerte rendszerint olyan székhelyeket választanak, ahol nagyrészt kibújhatnak az adózás alól. Termelőegységeiket oda telepí -

tik, ahol a legolcsóbb a munkabér, a nyersanyag, az energia, ahol legala -

csonyabb az adó és nincsenek, vagy alig vannak környezetvédelmi előírá -

sok. Egyes helyeken még kedvezményekben és állami támogatásban is ré-

szesülnek, mint például a szovjet birodalomból kivált kelet -közép-európai új demokráciákban.

Joggal kérdezhetjük, hogy ezek a szinte járványos méretűvé vált egyesülések a menedzserek és a részvényesek önös érdekeit, vagy pedig a lakosság és a társadalom egészének az érdekit szolgálják-e? Amikor az egyik vállalat kölcsönt vesz fel. akkor valójában felhígítja a forgalomban lévő

pénz mennyiségét, mert ezt a pénzt a kölcsönadó bank a kölcsön felvéte-lekor nagyrészt a levegőből állítja el ő. Az így elővarázsolt bankkölcsön után fizetendő kamat viszont levonható az adóból. Ez csökkenti az állam -

háztartás közcélokat szolgáló bevételeit. Ily módon az egyszerű adófizetőé lehet az az „előjog", hogy pénzével támogathatja a nagyban spekuláló és csillagászati jövedelmet zsebre vágó keveseket, akik ezért a jövedelmükén semmilyen tényleges értéket nem állítottak elő a társadalom számára. A gazdaságtörténet tanulsága szerint az állami szabályozást és a monopóliu -

mok korlátozását nélkülöző, azaz a csak részükre fenntartott laisseze faire nem egyéb, mint engedélyezett lopás. A józan megfontolás olyan szabá-

lyokat igényelne, amelyek lehetővé tennék a fair play, az üzleti tisztesség kötelező érvényesítését.

Az amerikai politikai rendszer például összes fogyatékosságával együtt egyelőre még a súlyok-ellensúlyok és kölcsönös ellenőrzések mechanizmusára épül. Ez az egyensúlyozó-ellenőrző rendszer azonban a gazdasági szférában sem nélkülözhető. John Stuart Mills figyelmeztetése, hogy az egyes egyének és csoportok érdekei ott érnek véget, ahol más egyének és csoportok érdekei kezdődnek, annál inkább időszerű, mivel az erős egyé-

nek és csoportok túlhatalma manapság egyre jobban akadályozza a gyenge 338

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

helyzetű egyéneket és csoportokat jogaik érvényesítésében. Csak az állami szabályozás, a szervezett közhatalom képes az ő jogaikat megvédelmezni a szervezett magánhatalom túlkapásaival szemben.

Itt célszerű visszatérni arra, hogy a szovjet birodalomból kikerülve mi -

lyen gazdasági és társadalmi rendszerbe csöppent a magyar társadalom. A kommunista

parancsgazdálkodás

központi

tervutasításos

rendszerével

olyan államkapitalizmusnak volt tekinthető, ahol a pártállami bürokrácia teljes monopolhatalommal rendelkezett a gazdaság egésze felett. Ez a rendszer, amely a laissez faire kapitalizmus, azaz a monopolkorszak előtti, szabad vállalkozáson alapuló piacgazdálkodás alternatívájaként jött létre, kudarcot vallott, mert döntéshozó irányító szervezete túlzottan centralizált volt. A döntés túl lassú, a szakmai hozzáértés pedig korlátozott volt, és a személyes érdekeken alapuló felelősség alig volt jelen. Ahogyan helytelen volt a tervgazdálkodás és a szocializmus azonosítása, ugyanúgy helytelen a piacgazdálkodás és a kapitalizmus összekeverése. A pénzvagyon monopolrendszerében, a kapitalizmusban csak egy korcs piac létezhet, mert csak olyan termékek és szolgáltatások előállítására kerülhet sor, amelyek kamat és profit formájában a pénztulajdonosok által előírt mértékű nyere -

séget biztosítanak a befektetett tőke számára.

Magyarországon sem a szabadvállalkozáson alapuló piacgazdálkodás (szociális piacgazdálkodás) váltotta fel a parancsgazdálkodás bukott rend -

szerét, ahogyan azt reméltük, hanem a pénzpiac hegemóniájának aláren -

delt, monopóliumok és monopolhelyzetek által dominált, igen kevés mozgástérrel rendelkező csökevényes piacgazdálkodás. Surányi György, a Nemzeti Bank korábbi elnöke 1997 márciusában magántulajdonon és pénzügyi koordináción alapuló versenyrendszerként határozta meg a jelenlegi magyar gazdasági rendszert. Szavaiban a kulcskifejezés a pénz-

ügyi koordináció, amely a pénzpiaci diktatúra enyhítő, szépítgető kifeje -

zése. A pénzpiaci koordináció ugyanis a hitelpénzteremtés, a kamat-és árfolyamszabályozás szupermonopóliumán alapszik. A mai világgazdaságban ez a minden egyéb gazdasági tényezőt meghatározó és befolyásoló globális méretű szupermonopólium a legfőbb gazdasági hatalom, mert hegemóniáját a gazdaság minden szereplőjére kiterjeszti, a reálgazdaságot uraló multinacionális világcégeket, transznacionális monopóliumokat és oligopóliumokat is beleértve.

A jelenlengi gazdasági rendszer tehát a fundemantalista liberalizmus monetarista gazdasági kurzusának a következménye, amely azt szín -

leli, hogy szabad vállalkozáson alapuló piacgazdasági rendszer, nem pedig egy olyan pénzpiaci diktatúra, amelyben a pénzteremtés és kamatszabályozás szupermonopóliuma a domináns tényező, s amelynek teljesen alá van rendelve az árutermelő reálgazdaság. Ha tehát a szélsőséges monetarizmus 339

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

a bajok fő oka, akkor miként lehetne és kellene végrehajtani egy olyan gazdasági reformot, amely megszabadíthatna minket ettől a Soros Györgv által is téveszmének minősített eszmerendszertől és gazdasági egyeduralmától? Olyan komplex gazdasági megközelítésre van szükség, amely ismét az embert, a társadalmat, az emberi élet lehetőségének az optimális kibontakoztatását állítaná a központba, amiként az a szabad vállalkozáson alapuló piaci rendszerben, ha nem is tökéletesen, de mégis megvalósult Olyan gazdaságpolitikára és azt megvalósító szabályozásra és intézményrendszerre van szükség, amely újra az érték-előállító reálgazdaságot fejlesztené, szemben a jelenlegi helyzettel, amelyben az értéket elő nem állító, spekulációs pénztőkének van korlátlan mozgástere. Ma már a pénzteremtés és kamatszabályozás fontos közügye néhány pénzember magánügyévé vált, a köz teljes kizárásával. Ezt a mérhetetlen hatalmat zárt ajtók mögött, titokban hozott döntéseikkel gyakorolják, amely felett már szinte nincs semmilyen demokratikus kontroll.

A kamatmentes állami pénzteremtés

Az emberközpontú gazdaság tehát elsősorban egy átfogó monetáris reform megvalósítását igényli. Mindenekelőtt meg kell változtatni a pénzte -

remtés jelenlegi módját, és csökkenteni kell a hitel vagy adósság szerepét a pénzteremtésben. Több mint két évszázad óta ugyanis csaknem minden új pénz adósságként, illetve hitelként kerül a gazdasági életbe. A normális pénztől eltérően az ilyen hitelpénzre kamatot kell fizetni, amely állandóan növeli az eladósodást. Át kell térni a kamatmentes állami pénzteremtés és finanszírozás rendszerére. Ha az állam ki tud bocsátani államkötvényeket, amelyeknek a gazdasági tevékenység és az adó a fedezete, akkor pénzt is kibocsáthat ugyanilyen fedezettel. A kü-

lönbség azonban igen nagy. Az államkötvények után tetemes kamatot kell fizetni a kincstárnak, az állam által teremtett pénz viszont kamatmentes. Az amerikai jegybank szerepét betöltő magántulaj -

donban lévő pénzkartell a Federal Reserve System, a FED, ha úgy dönt, hogy megnöveli a pénz mennyiségét, akkor vásárol — mondjuk — 1 milliárd dollárért államkötvényt. Ezt egy fiktív csekkel fizeti ki, amelynek nincs pénzfedezete. Az amerikai államkincstár azonban elfogadja mint kész -

pénzt, és kamatot fizet érte. Ezt a pénzt angol kifejezéssel „high-powered money"-nak, azaz nagy erejű pénznek nevezik. Azért „nagy erejű" ez a jegybanki pénz, mert a kereskedelmi bankrendszerben ez képezi a banki letétek alapját — erre utal a tartalékot jelentő reserve szó használata —, amely tartalékra támaszkodva azt án megteremtik a kikölcsönzésre kerülő, de csak a kölcsönfelvétel pillanatában megszülető fiktív hitelpénzt. Több mint 200 évvel ezelőtt, a mintául szolgáló Bank of England megszületése 340

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

idején, a bankok még csak a kétszeresét adhatták kölcsön, mint amivel rendelkeztek Ma már az átlag az, hogy minden egyes tartalék dollárra támaszkodva 20-tól 30 dollárig terjedő mértékben teremtenek és kölcsönöznek ki fiktív pénzt a bankok és szednek utána kamatot. A kamat fedezetére szolgáló pénzmennyiséget azonban nem teremtik meg. Ezzel ciklikusan pénzszűkét és recessziót okoznak.

Ez a rendszer ma már nemzetközi standarddá vált. (Nem azért, mert olyan jó és hatékony, hanem azért, mert a nemzetközi pénzügyi közösség oligarchái elég erősek voltak, hogy a világra kényszerítsék ezt a kizárólag az ő érdekeiknek kedvező rendszert. Ez sajnos napjaink tudományos vitáira is érvényes. Nem az érvek igazságtartalma szabja meg elfogadásukat vagy elvetésüket, hanem az, hogy képviselőik mögött ott áll-e a pénzhatalom vagy sem.) A kormányok és a központi bankok a jelenleg forgalomban lé-

vő pénzmennyiségnek csak mintegy a 8 százalékát bocsátják ki, a pénz 92

százalékát a pénzkreálásra felhatalmazott magánbankok teremtik meg.

A bankok levegőből előállított fiktív pénzükért azonban nemcsak kamatot kérnek, hanem kölcsönbiztosítékokat, rendszerint jelzálogjogot is.

Ez utóbbi bármi lehet, ha nem fizetés esetén értékesíthető és a bank kielé-

gítheti belőle követelését. Bank kreálta mesterséges pénzszűkével és a nyomában járó recesszióval így lehet nem valódi pénzért valódi értéket jelentő fizikai tulajdonra szert tenni. Mivel a hitelpénz megteremtésekor a kamatot nem teremtik meg, a pénzszűke bekövetkezése előre van prog -

ramozva. A bankok maguk diktálják a kölcsönfelvétel feltételeit. Ha a kapott biztosíték értéke csökken, akkor gyakran felmondják a hitelt és követelik fiktív pénzük valódi pénzzel történő azonnali visszafizetését.

Ha ezek a kereskedelmi bankok különböző államoknak nyújtanak köl -

csönt, akkor azt végrehajtó útján természetesen nem tudják behajtani. Helyette az adós országgal szemben tulajdonosként kezdenek viselkedni, és diktálni kezdik a választott politikusoknak, hogy azok hogyan irányítsák országukat. Mivel a privát tulajdonban álló bankrendszer és központi in -

tézménye, az autonóm jegybank a pénzteremtés monopóliumával bármikor visszaélhet, ezért rendkívül fontos ennek a monopolhatalomnak a szoros, demokratikus ellenőrzés alá vétele. Pl. az amszterdami ún.

„Maastricht 2" tanácskozást megelőzően fontos kérdéssé vált, hogy az Európai Unió csaknem abszolút függetlenséget élvező közös jegybankja, az Európai Központi Bank fölé ellenőrző szervként egy demokratikusan megválasztott közös gazdasági kormányzatot helyezzenek, amely érvényt szerez a költségvetési fegyelem, a takarékosság és a valutastabilitás mellett a közös gazdaságfejlesztési és foglalkoztatási politikának is. Az volt az el -

gondolás, hogy az egységes pénznek az előzőleg létrejött politikai unió gazdasági kifejeződésének kell lennie.

341

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Az egységes pénz, az euró úgy szüntette meg az egyes tagországok gazdasági szuverenitását, hogy az átkerült egy demokratikusan nem ellen -

őrzött és nem is befolyásolható nemzetek feletti intézményhez. A pénzki -

bocsátás és kamatszabályozás monopóliumával rendelkező Európai Köz -

ponti Bankra vonatkozó minden előírást csak az EU valamennyi tagjának egyetértésével lehet módosítani. Ez valójában érinthetetlenné tette ezt az intézményt, amely intézkedéseivel a kormányokénál is nagyobb hatalom -

mal rendelkezik az adózás, a költségvetés, a gazdasági növekedés, a munkahelyteremtés és a szociális gondoskodás kérdéseiben.

Ma már tény, hogy a frankfurti Európai Központi Bank, az ECB az Európai Unió tényleges kormányává vált, amely ellenőrzés nélkül, szuverén módon dönt a monetáris kérdésekben, és ténylegesen irányítja a nála lévő pénz-és hitelmonopólium segítségével az unió egész gazdasági tevé-

kenységét. Az ECB diktátori hatalommal trónol az országok és népek fe -

lett, és döntéseiért nem lehet elszámoltatni sem Brüsszelben, sem Strasbourgban, sem az egyes tagállamok fővárosaiban. Ez nem más, mint a nemzetközi pénzoligarchia autokratikus kormányzati intézményrendsze -

rének a bevezetése, azaz egy történelmi visszalépés a népszuverenitáson alapuló demokráciától az oligarchikus, alibidemokrác ia irányába.

Érdemes utalni a lezajlott vitákra. A jobboldali pártok elismerték a re -

álgazdaság növelésének, a munkahelyteremtésnek a fontosságát, de ezekre az alapvető és kritikussá vált problémákra csak konkrét nemzeti megoldá -

sokat, nem pedig uniós szintű kötelező és egységes lépéseket tartottak lehetségesnek és elfogadhatónak. Az alkudozások idején Nagy-Britanniában és Franciaországban hatalomra került baloldali pártok — noha szalon-szociáldemokrata, azaz a nemzetközi pénzügyi közösséget kiszolgáló pár-toknak tekinthetők — mégis kezdeményezték egy olyan uniós gazdasági kormányzat beiktatását a „Maastricht 2" megállapodásba, amely demokra -

tikus ellensúlyát képezhetné a gyakorlatilag teljesen függetlenné tett uniós központi banknak.

Létrejöttük óta a központi jegybankok arra hivatkozva igénylik a teljes függetlenséget, hogy csak így lehet leküzdeni a főellenségnek kikiáltott inflációt. Ha megnézzük a gazdaságtörténet tényeit, akkor azt látjuk, hogy az infláció akkor kezdett jelentősen növekedni, amikor a központi bankok átvették a pénzrendszer irányítását. Az infláció két legfőbb oka egyrészt a reálgazdaság tényleges növekedésétől elszakított, annál lé-

nyegesen magasabb kamat, másrészt a termelékenység fokozódási ütemét meghaladó munkabér-növekedés. E két körülményből az is következik, hogy az inflációt nem lehet csupán monetarista — gazdasági megszorító — intézkedésekkel megfékezni. A pénzkibocsátást és kamatszabályozást a fizikai értékek és a szolgáltatások előállításának a növekedé -

342

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

séhez kell kapcsolni. Ehhez pedig közirányítás alá kell helyezni a jegyban -

kokat fel kell számolni a pénzkibocsátás és kamatszabályozás magánmo -

nopóliumát. Ugyanakkor intézményesített társadalmi egyeztetéssel el kell érni, hogy a munkabérek se növekedjenek a reálgazdaság növekedésénél nagyobb arányban. Ha ez a két lépés megtörténik, akkor helyreáll az egyensúly és úgy szűnhet meg az infláció, hogy nem csökkent, hanem nőtt a munkahelyek száma.

Ha viszont a restrikciót és az egyoldalú monetarizmust erőltetjük, akkor csak sok millió munkahely felszámolásával érhető el az infláció meg -

fékezése. A jegybankok monetarista megszorításai következtében kisem-berek milliói veszítették el földjeiket, házaikat, családi vállalataikat. Ez a tényleges érték mind a bankokhoz és azok tulajdonosaihoz vándorolt és vándorol. Egyidejűleg a magas kamatlábak következményeként az államok és a társadalom egészének az eladósodása is exponenciálisan növekedett.

Ha nem történik meg a monetarizmus téveszméjének a feladása, figyel -

meztetett még Soros György is, akkor egyedül az adósságtömeg maga alá temetheti a világ jelenlegi pénzügyi rendszerét.

A legfejlettebb ipari országok, a G-7-tek de facto magánellenőrzés alatt álló jegybankjai azonban nemcsak a pénzrendszert ásták alá monetarista-restrikciós kurzusukkal, hanem a közvélemény bizalmát is megren -

dítették a fennálló politikai intézményekben és a politikusokban. A köz -

ponti bankok matematikai formulákat követve lehetetlenné tették a reál -

gazdaság növekedését, munkahelyek teremtését, amit viszont a politikusok megígértek választóiknak A jegybankok vezetői ténylegesen hatalmasab-bak, mint az elnökök vagy kormányfők a gazdasági helyzet, a munkahelyteremtés és a jövedelmek vonatkozásában. Ma már az Egyesült Államokban sem érvényes Lincoln meghatározása, hogy ott a nép kormányoz, a nép által, a népért. Pontosabb, ha azt mondjuk, hogy a bankok és korporációk kormánya intézi az ügyeket, a bankok és korporációk által túlnyomórészt a bankok és korporációk privát érdekének megfelelően. A közérdek szolgálata már csak alig érzékelhető nyomokban van jelen.

Emberközpontú reformokra van szűkség

A gazdasági növekedés beindítására és a munkanélküliség felszámolására, valamint a népszuverenitás visszaállítására a következő világszintű refor -

mokra van szükség:

Először: A privát bankok ne teremthessenek hitelpénzt külföldi kormányoknak való kikölcsönzésre. Helyette a reálgazdaságban működő ér -

ték-előállító vállalkozóknak adjanak kölcsönöket alacsony kamatra.

Másodszor: Ne adhassanak a bankok kölcsönt részvények vásárlásá-

ra, hogy felnyomva azok árát a spekulánsok nyomban továbbadhassák 343

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

őket. A kölcsön kamatát aztán levonják az adóból. Ez a spekuláció növeli a pénzmennyiséget, inflációs hatású és ugyanakkor semmilyen új értéket nem állít elő.

Harmadszor: Korlátozni kell a kötvényekkel, de különösen a derivatívákkal való gátlástalan spekulációt, mert összeomlással fenyegetik a mérhetetlenül felfúvódott pénzpiacot. Ha a bankok — más pénzpiaci szereplőkkel együtt — nem akarnak felhagyni ezzel a szerencsejátékos magatartással, akkor teljesen meg kell vonni tőlük a pénzteremtés privilégiumát, és arra kell korlátozni a bankokat, hogy csak azzal a pénzzel gazdálkodja -

nak, amelyet a betéteseik rájuk bíztak és éljenek meg az ezért a tevékenységükért kapott díjakból

Negyedszer: James Tobin Nobel-díjas közgazdász javaslatát megvalósítva meg kell adóztatni a valutaspekulánsok tranzakcióit. Ma naponta több ezer milliárd dollár értékben történnek átutalások és ebből egy száza -

léknál kevesebb szükséges az árumozgások és kereskedelmi ügyletek finaszírozásához. Egy félszázalékos adó már hatékonyan korlátozná a fé -

kevesztett spekulációt. Ez azért is fontos, mert a pénzpiac összeomlásának a költségeit végső soron az adófizetőknek kell majd kifizetniük, ahogyan ez eddig is volt.

Ötödször: A központi jegybankoknak nem az autonómiáját, hanem az állami ellenőrzését kell fokozni. Titkosítás helyett áttekinthetővé kell tenni működésüket, legfontosabb intézkedéseiket, döntéseiket pedig nyilvánosságra kell hozni, mivel azok az egész lakosság alapvető érdekeit érintik, tehát fontos közügyet képeznek.

Végül hatodszor, de elsőként is lehetett volna említeni: radikálisan csökkenteni kell a kamatokat A bankban elhelyezett pénznek kevesebbet kell jövedelmeznie, mint annak, amelyet befektetnek a termelő gazdaságba, és értéket állít elő. Csak így lehet arra kényszeríteni a pénztulajdonoso -

kat, hogy improduktív spekuláció helyett értéket állítsanak elő tőkéjükkel a reálgazdaságban.

Azért van szükség ezekre a pénzügyi reformokra, mert a jelenlegi fi-nánckapitalizmus problémái pénzrendszerében gyökereznek. A pénz szupermonopóliumának ebben a rendjében két kiegyensúlyozatlanságot okozó tényező is hat. Az egyik a forgalomban lévő pénzmennyiség túlzott növekedése, amely inflációt gerjeszt, a másik pedig az értékpapírokból, hi -

telekből és pénzkövetelésekből álló pénzvagyon aránytalan nagysága, amely egyrészt növekvő eladósodásra kényszerít, másrészt kierőszakolja a szükségtelen mértékű gazdasági növekedést. A pénzvagyon vízfejszerű rá-

kos növekedése csak a pénzmennyiség szigorú állami ellenőrzésével lehetséges. Enélkül ez a rendszer matematikai törvényszerűségek miatt összeomlásra van ítélve, mivel az exponenciálisan növekvő, de önmagában ér -

344

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

téktelen pénzvagyon kamat formájában elszívja a lényegesen kisebb mér -

tékű gazdasági növekedés eredményét. Csak a pénz-és hiteláramlás állami szavatolásával lehet elérni, hogy feleslegessé váljon az infláció, azaz azok megbüntetése, akik visszatartják pénzüket a reálgazdaságtól, másrészt feleslegessé váljon a kamat, azaz azok megjutalmazása, akik pénzüket mások rendelkezésére bocsátják.

E célok elérése érdekében először fel kell oldani azt az ellentmondást, hogy a pénz egyrészt a gazdaság egészének a működését szolgáló közszolgáltatás, másrészt pedig a köz ellenőrzése alól kivont magántulajdon. Má-

sodik feladat a pénz csereeszköz és értékőrző-felhalmozó funkciójának összhangba hozása. A harmadik feladat pedig megoldást találni arra az ellentmondásra, hogy a pénz egyszerre szolgál a kereslet érvényesítésére és a hitelnyújtásra. Az első és a harmadik ellentmondás akadályozza jelenleg a pénzmennyiség megfelelő áramoltatását és ezáltal az infláció leküzdését.

Az első és a második ellentmondás pedig akadályozza a kamatok megfelelő csökkentését. Ha nem sikerül csökkenteni a jelenlegi kamatszintet, akkor nemcsak fennmarad a pénzvagyon és az eladósodás növekedésének már kialakult üteme, és ennek következtében a társadalmi össztermék igazságtalan elosztása, hanem még fokozódik is. Ennek a kiegyensúlyozatlan fejlődésnek pedig már érezhetőek a következményei: élesebbé és gyakoribbá válnak a szociális és gazdasági konfliktusok, szaporodnak az ökológiai zavarok és egy általános válság jelei mutatkoznak.

Ezek a válságjelek így foglalhatóak össze: A gazdasági élet monetáris szektorában túl nagyok az ingadozások. A pénztőke növekvő kamatho-zamai révén állandóan nő a pénzvagyon, amelynek az igényei egyre nagyobbak a reálgazdasággal szemben. E vagyon birtokosai évről évre n agyobb szeletet hasítanak ki maguknak a gazdasági össztermékből, és emi -

att folyamatosan zsugorodik az a rész, amely az érték -előállító termelők számára fogyasztásra és újratermelésre rendelkezésre áll. Az eladósodás fokozódásával arányosan csökken a vállalkozók és a munkavállalók jövedelme. Ennek következtében kisebb a kereslet és elmaradnak a beruházá-

sok, tömegessé válnak a csődök és rekordméretűre nő a munkanélküliség.

A rövid életű fellendülések megszakadásával a társadalmi feszültségek fokozódnak és ez destabilizálja a társadalmat. Az általános válságot csak az érték-előállítók jövedelemcsökkenésének megállításával lehet elkerülni. A társadalmi összterméket minden évben legalább olyan mértékben kell nö-

velni, hogy az értéktermelők megrövidítése nélkül lehessen kielégíteni a tőke igényeit. Tehát a reálgazdaság növekedésének százalékosan meg kell felelnie a pénzvagyon növekedési ütemének. Ez a megoldás azonban felgyorsítja az ökológiai válságot, amely természeti katasztrófákkal fenyeget és kiélezi a harcot a szűkössé váló természeti erőforrások megszerzéséért.

345

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A fentebb pontokba szedett javaslatok kiküszöbölhetnék a felvázolt problémák végső okát, a pénzmennyiség exponenciális növekedését. Ha ez a pénzmennyiség nem kerül hitel formájában vissza a gazdasági életbe, akkor gazdasági visszaeséssel, sőt válsággal kell számolni. Ha viszont visz-szakerül akkor folytatódik az eladósodás és az értéktermelők elszegénye -

dése. Ez gazdasági-társadalmi összeomláshoz vezethet. Ha pedig ennek elkerülése végett fokozzuk a termelést, akkor sajnos ökológiai katasztrófá-

val kell szembenéznünk. Ebből az ördögi körből a fenti javaslatokkal, mindenekelőtt a kamatok radikális csökkentésével lehet kikerülni. A ka -

matlábak csökkentésével lelassul a pénzvagyon növekedése és mérséklő-

dik a további eladósodás. A csökkenő kamatteher és eladósodás tehermentesíti a gazdasági életet, ezáltal lassítja az értéktermelők elszegényedé -

sét, és lazít az erőltetett gazdasági növekedés kényszerén.

A kamatot azonban csak úgy lehet jelentősen mérsékelni, ha a demokratikus állam jogi eszközökkel megszünteti a pénzvisszatartás lehetőségét. Az államnak meg kell tiltania a pénzvagyon — időközben szervezett magánhatalomra szert tett — birtokosainak, hogy a pénzt, ezt az önmagában értéktelen, de mégis nélkülözhetetlen közvetítőeszközt, akár -

csak időlegesen is kivonhassák a gazdasági élet vérkeringéséből. Csak akkor állhat elő egyensúly, ha a pénztőke kamatigénye a reálgazdaság növekedésének mértéke alá süllyed. A természet is így regenerálódhat és a termelők is így juthatnak munkájukkal arányos jövedelemhez.

Ezen túlmenően több szakember szerint is mérlegelni kellene a Nemzetközi Valutaalap esetleges megszüntetését, mert tevékenysége ma már anakronizmusnak tekinthető. A Nemzetközi Valutaalap az 1944-ben létrejött Breton Woods-i rendszer része, amely az aranyhoz kapcsolta a dollár értékét és a többi ország valutáját pedig a dollárhoz kötötte. A Nemzetkö -

zi Valutaalap eredeti célja ennek a rendszernek a fenntartása és a gazdasági alkalmazkodás elősegítése volt. A valuták rögzített árfolyama tartósan azért nem volt fenntartható, mert arra késztette az egyes országok gazdaságát, hogy polgáraik érdekei helyett a valutaátváltási arányokhoz igazod -

janak. Ez a rendszer csak addig működött, amíg az ipari országokban viszonylag alacsony volt a kamatláb, magas volt a termelőgazdaság növeke -

dése, csaknem teljes volt a foglalkoztatottság és a bérek emelkedése nem szárnyalta túl a termelékenység emelkedését Mindezen okok miatt az infláció is alacsony volt. A különböző valuták reálértéke lassan változott és ezért a valutaárfolyamokra nem nehezedett nyomás.

Ez az 1960-as évek végétől megváltozott. A bérek emelkedése többé nem volt szinkronban a termelékenység növekedésével. Az előzőekben felsorolt tényezőkben mutatkozó országonkénti eltérés különböző mérté-

kű inflációhoz vezetett, amely megváltoztatta a valuták reálértékét. A vá -

346

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

laszként bevezetett monetarizmus olyan pénzrendszert eredményezett, amelyben erőteljesen ingadoztak a kamatlábak és velük együtt mozgott a spekulációs pénz is, keresve a legnagyobb hozadékot. Ilyen körülmények között sem a központi bankok, sem a Nemzetközi Valutaalap nem képes a valutaátváltási arányok stabilizálására. A Nemzetközi Valutaalap főtevé -

kenysége jelenleg az, hogy a nemzetközi pénzügyi közösség, azaz a magán kereskedelmi bankok kölcsöneit behajtsa az adós országoktól és e célból rájuk kényszerítse parancsot jelentő ajánlásait. Ezek rendszerint amerikai megoldási módozatok, amelyek az adós országok sajátos körülményeire nem alkalmazhatóak sikeresen. Ezek az ajánlások valójában olyan kárt okozó tanácsok, amelyek a tények ismeretében kivétel nélkül mindenütt tovább rontották az adós országok helyzetét.

A Nemzetközi Valutaalap legfontosabb mai teendője kölcsönökkel segíteni a harmadik világ és Kelet-Európa eladósodott országait, hogy azok a nemzetközi bankvilágnak teljesíteni tudják adósságszolgálati köte -

lezettségeiket. Ma már kellően dokumentálható, hogy a Bilderberg-csoport 1973 májusában a svédországi Saltsjöbadenben megtartott tanácskozásán határozták el a kőolajár négyszeresére emelését, amire a „Jom Kippur"

háború után sor is került. Ezt követte a kamatlábak gondosan előké-

szített „felrobbantása" 1979-ben. Az egy csapásra háromszorosára-négyszeresére növekedett adósságszolgálati terhek képtelenné tették ezeket az országokat fizetési kötelezettségeik teljesítésére. A központi bankok nem fizethették meg közvetlenül a magánbefektetőknek vesztesé-

geiket, amelyek felelőtlen kölcsönzéseik következtében keletkeztek. A magánbankok ezért rávették a Nemzetközi Valutaalapot: kölcsönözzön az adósoknak, de csak annyit, hogy az esedékes kamatokat fizethessék. Ezen kölcsönöknek azonban igen kemény feltételei voltak és vannak. Az adós országoknak olyan gazdaságpolitikát kell folytatniuk, amely nem lakossá -

guk alapvető érdekeit szolgálja, hanem minden eszközzel a valutabevéte -

leiket növeli, hogy abból aztán adósságszolgálati kötelezettségeiket teljesít -

hessék. A Nemzetközi Valutaalap a tagállamoktól kapott k özpénzekkel gazdálkodik. Az adófizetők pénze nem arra való, hogy a magánbefektető-

ket megmentse attól, hogy viselniük kelljen hibás döntéseik következmé-

nyeit. Ma tehát már nincs többé legitim funkciója ennek az intézménynek, ezért indokolt búcsút venni tőle. Vagyonát át kellene adni egy olyan intézménynek, amely ténylegesen a szegény országok megsegítésével foglalkozna, pl. kamatmentes kölcsönökkel segítené a Nemzetközi Valutaalap kényszerfeltételei által megnyomorított országokat.

Látva az absztrakt monetarizmusnak, a szélsőséges liberalizmus gazdasági változatának, a minden korlát nélküli szabad kereskedelemnek azaz a globalizmusnak a következményeit - a kialakult pénzpiaci spekulációs 347

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

buborék kipukkadásának és a gazdaság összeomlásának reális lehetőségét

— felmerül a kérdés, hogy a világpolitika és a világgazdaság felelős irányítói miért ragaszkodnak görcsösen ehhez a téveszmének bizonyult rendszerhez?

Két emberkoncepció és két gazdasági stratégia

Itt két emberkoncepció és két ennek megfelelő társadalmi modell és világgazdasági stratégia versengéséről van szó. A keresztény (humánus) társadalom és gazdaságmodell központjában az ember áll, akit Isten a saját képmására teremtett és alkotó értelemmel áldott meg. Ha a gazdasági éle -

tet úgy kívánjuk megszervezni, hogy az valamennyi ember optimális kibontakozását és harmonikus életét szolgálja, akkor a következő öt alapel -

vet kell szem előtt tartanunk:

— A gazdaság van az emberért és nem fordítva.

— A gazdasági életben is erkölcsi elveknek és etikai normáknak kell ér-vényesülniük.

— A gazdasági döntéseket aszerint kell értékelni, hogy azok gazdagít-ják-e vagy pedig veszélyeztetik az emberi életet, az emberi méltóságot és az emberi jogokat.

— Alapvető jelentőségű a primer közösségek életének — a családnak, az egyháznak és a nemzetnek, a nagyobb családnak — a támogatása.

— Bármely gazdaság erkölcsi mércéje az, hogyan boldogulnak benne a gyengébb helyzetűek, a gyerekek, az öregek, a betegek és a szegények.

Ha ezeket az elveket követve akarunk igazságos társadalmat és gazdasági életet kialakítani, akkor hatalmas beruházásokat kell eszközölni hosszú távú fejlesztésekbe. Világszinten ki kell építeni a mezőgazdaság és az ipar mind kemény, mind puha infrastruktúráját, öntözőművekkel, utakkal, gé-

pesítéssel, modern közlekedési és információs rendszerrel. Erőművek épí-

tésével meg kell oldani a tartós és olcsó energiaellátást. Fejleszteni és min -

denki számára hozzáférhetővé kell tenni az iskolarendszert, az egészség-

ügyi ellátást, igazságos cserearányokat kell bevezetni a nemzetközi kereskedelemben. Mindez nagy összegű tőke és más erőforrások hosszú évekre szóló lekötését igényli a termelőgazdaságba. Egy ilyen gazdasági koncep -

ció az érték-előállító reálgazdaságot helyezné a gazdasági élet központ jába és a pénzpiac szerepét másodlagossá tenné, sőt sok esetben, mint felesle-geset, kiiktatná. A pénzpiaci spekulációra nem jutna elég pénz, mert a sza -

bad pénztőkét az érték-előállító gazdasági tevékenység használná fel. Ez a rendszer biztosíthatná a kiegyensúlyozott életet sokkal több ember számá-

ra, mint amennyi jelenleg földünkön él. Ez a rendszer tehát mindenki számára jobb lehetne, mint a jelenlegi, kivéve a nemzetközi pénzoligarchi -

át, amely a pénz szerepének másodlagossá válásával maga is másod-348

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

lagossá válna az alkotó emberekkel és az értéktermelő gazdasági tevékenységet folytató közösségekkel szemben. A pénzpiac hegemó-

niájával együtt pedig politikai és gazdasági hatalma is erodálódna, és fokozatosan megszűnne. Világos, hogy a globális stratégiát már hosszabb ideje meghatározó és a legfontosabb kérdések eldöntéséhez a kezdeményező

impulzusokat megadó, a világfolyamatokat ily módon közvetve a háttér -

ből befolyásoló-irányító pénzoligarchia ezt a keresztény és humánus koncepciót nem támogathatja saját uralmának, privilegizált helyzetének veszélyeztetése nélkül.

A jelenlegi szélsőséges szabadkereskedelem — a globalizmus — és az önálló életet élő spekulációs tőke azonban annyira kiegyensúlyozatlan álla -

potot hoztak létre, hogy reálisan számolni kell a rendszer esetleges összeomlásával. Ezért a stratégiai döntéseket hozó körök mindent megtesznek annak érdekében, hogy egy totális világállam létrehozásával megmentsék ezt a rendszert és kézben tartsák a könnyen veszélyessé válható folyama -

tokat. A megvalósítandó új uralmi formának már több neve is volt: Pax Americana, Világföderáció vagy csak egyszerűen New World Order. Ha közelebbről szemügyre vesszük a Novus Ordo Seclorumot — ez az új világrend latin elnevezése —, amely latin felirat megalakulása óta szerepel az Egyesült Államok állami nagypecsétjén, akkor nyomban látjuk, hogy az új világrend elképzelése nem teljesen új találmány. Valójában a Római Birodalom modelljét és állameszméjét kísérli meg utánozni.

A pogány Róma történelmének oligarchikus szakaszában kibontakozó Apolló-kultusz később valamennyi oligarchikus rendszert befolyásolt. Az oligarchikus rendszerek, köztük az egyre oligarchikusabbá váló mai neoli -

berális világrend is érthetőbbé válik, ha a mezopotámiai és a görög pante -

izmus tanításait összevetjük a szélsőséges liberalizmus jelenleg domináns nézetrendszerével. Az elfogulatlan szemlélőnek azt kell látnia, hogy az ókor panteizmusa gnoszticizmusként van jelen a vallási szférában, különö-

sen az egyre erősödő szabadkőművességben; szélsőséges liberalizmusként és kommunizmusként (szocializmusként) a társadalomfilozófiában, pozi -

tivizmusként a jogban és birodalomépítő imperializmusként az államelmé -

letben, valamint a politikai gyakorlatban. A gazdasági életben pedig a para -

zita elsajátítás uzsorás-kamatszedő formájának valamelyik változatát való -

sítja meg.

A világra erőltetett korlátlan szabadkereskedelem — a történelem tanú-

sága szerint — még sehol nem teremtett jólétet, mert a kereskedés és spekuláció korlátlan szabadsága valójában nem segíti elő a társadalom minden egyes tagjára eső energia-és termékmennyiség növelését. Ezért a kamatszedésre, uzsorás elsajátításra épülő rendszer nem képes bővülő javakkal ellátni a növekvő lakosságot. Emiatt előbb vagy utóbb, de mindig a népes-349

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ség korlátozására kényszerül. A Római Birodalom bukásához is jelentősen hozzájárultak Diocletianus császárnak a lakosság növekedését korlátozó rendelkezései. Az Egyesült Államokban Kennedy elnök halálát követően vezettek be olyan intézkedéseket, amelyek szisztematikusan korlátozták az értékteremtő reálgazdaság növekedését, technológiai fejlődését. Gondoljunk az olcsó és tiszta atomenergiát lejárató manipulált ökomozgalomra, a technikaellenes, családellenes, a fizikai terméket előállító ipari tá rsadalmat elavultnak minősítő, az új, informatikus rendet és a fogyasztást misztifiká -

ló propagandára. Miközben a pénzoligarchia bevezette a reálgazdaságot gúzsba kötő, azt leépítő monetáris-restrikciós kurzusát, egyidejűleg elön-tötte a nyugati társadalmakat a dionüszoszi „New Age" ellenkultúrája, egy neomalthusianus és irracionális rock-drug-sex szubkultúra, amely tudatosan rombolja nemcsak a családot, a vallást és a nemzetet, de minden valódi együvé tartozást kifejező közösséget is. Az egyes emberben pedig széttöri az ösztönök és az önzés felett uralkodni képes magasabb rendű

etikai, morális, szociális lelki struktúrákat.

Ugyanezt teszi társadalmi szinten az egymás iránti felelősség, a szolida -

ritás és a gazdasági életben a szociális piacgazdaság kié pült és a társadalmi igazságosságot hatékonyan érvényesítő struktúráival. Ezzel eléri az emberi személyiség saját szintje alá szorítását, az egyént védelmező közösségek felbomlását és a társadalom atomizálódását. Egy ilyen társadalom nem tud már védekezni, regenerálódni, bomlásra, szellemi-fizikai leépülésre kényszerül. Ez maga után vonja a népesség óhajtott csökkenését is, ami elengedhetetlen feltétele a pénzközpontú világgazdasági rend fennmaradásá -

nak.

Ha tehát a pénzvagyon véget nem érő növelése a főcél és az embert csak profittermelő eszköznek tekintjük, akkor nem érdemes óriási ösz-szegeket beruházni és a pénzvagyont hosszú időre lekötni az emberi szük-ségleteket szolgáló infrastruktúrába, hanem rövid távon kell forgatni a pénzt a minél nagyobb nyereség lehető legrövidebb időn belüli elérése érdekében. Egy ilyen gazdasági rend megkövetek a lakosság létszámának jelentős csökkentését.

Ha viszont az ember optimális kibontakozása és harmonikus életének biztosítása a főcél, akkor a reálgazdaságot az ember szolgálatába kell állítani és hosszú távú fejlesztéseket kell eszközölni. Egy ilyen gazdasági növekedés megkövetek a szakítást a monetáris egyensúly mindenáron történő

erőltetésével, mert a pénzkibocsátásnak is elsősorban a reálgazdaság nö-

vekedését, az alkotó értelem isteni (a természet törvényeiből eredő) szikrá -

jával megáldott ember értékteremtő potenciáljának a maximális kibonta -

kozását kell szolgálnia. Egy ilyen emberközpontú gazdasági rend az élet ki -

teljesedését, az egyén testi, lelki, szellemi gyarapodását szolgálja. Ehhez 350

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

hozzátartozik az isteni parancs (természeti törvény) teljesítése is, hogy gya-rapodjatok, sokasodjatok, népesítsétek be a földet. Egy emberközpontú világgazdasági rendnek nincs szüksége a lakosság mesterséges csökkenté-

sére.

A nemzetközi pénzhatalom háttér-hierarchiáit kiszolgáló gondolati műhelyek mint pl. a Római Klub vagy az oxfordi Tavi Stock Institute há -

lózatába tartozó ,,tbink-tank"-ek jól megfizetett társadalomtudós szakértői pedig ontják a különböző tanulmányokat földünk végességéről, a növekedés határairól és a lakosság csökkentésének szükségességéről. Ebben a pénzközpontú értékrendszerben, a krematisztikában a reálgazdaság a pénzgazdaságért van. A legfőbb cél a pénzből még több pénzt előállítani.

Az emberre pedig csak addig van szükség, amíg pénzt lehet rajta keresni.

Minden ember, aki nem termel profitot a pénzpiac számára, az felesleges.

Attól meg kell szabadulni, mert csak a költségeket növeli és a hasznot csökkenti. Először csak a munkahelyekről, később pedig bolygónkról is el kell távolítani őket úgy, hogy világra se jöhessenek.

Napjainkban tanúi lehetünk az emberközpontú és a pénzközpontú vi-lágstratégiai koncepció kemény küzdelmének. A pénzhatalom olyan Eu -

rópai Uniót akar, ahol a tagországok gazdasági önállósága megszűnik, és végleg átkerül egy nemzetek feletti ellenőrizeden szervezethez, az Európai Központi Bankhoz. Az emberközpontú stratégia viszont megköveteli, hogy amikor Nyugat-Európában 20 millió munkanélküli van, ne lehessen mellőzni a gazdasági növekedést és a munkahelyteremtést elősegítő uniós intézményrendszer kiépítését és egységes gazdaságpolitika megvalósítását.

Ezért az emberközpontú gazdaság hívei követelik, hogy az Európai Unió Tanácsa és az EU bizottsága egyenjogú partnere legyen a pénzteremtés és kamatszabályozás monopóliumával felruházott Európai Központi Bank -

nak. Csak így lehet a demokratikus ellenőrzés alól kibújt pénzhatalomnak ezt a fontos intézményét arra kényszeríteni, hogy a gazdasági növekedés és a munkahelyteremtés követelményeit a stabilizációs és takarékossági célkitűzésekkel egyenrangúan vegye figyelembe, mert a gazdasági növekedés beindítása és a munkanélküliség leküzdése legalább olyan fontos cél, mint a költségvetési fegyelem erősítése és az infláció megfékezése.

Mivel a stabil valuta fontosabb, mint a közös valuta, ezért legalább utólagosan meg kellene teremteni annak az intézményes feltételeit, hogy a társadalom beavatkozhasson, ha az Európai Központi Bank Tanácsa nem tudja biztosítani tartósan az árak sta bilitását mind az inflációval, mind a deflációval szemben. Ha nem lesz módjuk a tagállamok polgárainak még az utólagos korrekcióra sem, akkor nemcsak a már bevezetett euróból áb-rándulnak majd ki, de az egész európai integrációs folyamat kerülhet tör -

ténelme legsúlyosabb válságába.

351

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Az EU-tag Magyarország egyelőre még nem tagja az eurórendszernek A budapesti kormányzat azonban a rendszerváltás óta szélsőségesen pénzközpontú gazdasági stratégiát követ. Már szó volt ennek tragikus kö-

vetkezményeiről. Úgy lehetne áttérni az emberközpontú, gazdasági növekedést és munkahelyeket biztosító gazdaságpolitikára, hogy a Magyar Nemzeti Bankot mielőbb az Országgyűlés és a kormány teljes ellenőrzése alá kellene visszahelyezni. Nem elég a kamatokat csökkenteni a reál gazdaság vonzóvá tételére. A valutamozgás szabályozásával elejét kellene venni, hogy a spekulációs tőke pánikszerűen elhagyja az országot. Az idő előtt bevezetett valutakonvertibilitást mindaddig fel kellene függeszteni, amíg a magyar ipar termelékenysége és a magyar áruk minősége nem lesz azonos az euróövezethez tartozó országok termelékenységével. Ugyanis valóságos valutakonvertibilitás csak akkor van, ha a termelékenység azonos a külön -

böző valutájú országok között. Ha ez nincs meg, akkor a Nemzeti Banknak — monetáris megszorításokkal kikényszerített — pénzszűkét kell elő-

idéznie a mesterséges konvertibilitás fenntarthatóságára. Azaz csökkente-nie kell a vásárlóerőt, a termékkeresletet.

Az állam által kibocsátott kamatmentes pénz nem okozna infláci ót, mivel a reálgazdaság finanszírozásával új munkahelyek százezrei keletkez -

nének és a többlet ám lekötné a megnövekedett fizetőképes keresletet. Az inflációs hatások lehűthetők korlátozott árszabályozással is. Az árak emel -

kedését meg lehet fogni az alapanyagoknál, és előírható egy általános ha-szonkulcs. A Magyar Nemzeti Bank ma már állam az államban és a most felvázolt pénzpolitikának pontosan az ellenkezőjét valósítja meg. A társa -

dalom minden beleszólási lehetősége nélküli mivel tevékenységét az é rdemi kérdések vonatkozásában saját hatáskörben letitkosította. Ezzel a gyakorlattal a nemzetközi pénzoligarchia teljesen elégedett, csak a magyar nép került ezeréves történelmének egyik mélypontjára.

Az arany középutat kell megtalálnunk, mellőzve minden szélsőséget és

„végső megoldást". A jelenlegi világgazdasági helyzetben az arany középút megköveteli az ésszerű gazdasági növekedést és a jelenleginél lényegesen nagyobb, optimális foglalkoztatottságot, a pénzkibocsátás és kamatszabá -

lyozás kormányellenőrzés alá vételét, valamint kamatmentes pénz bevitelét a gazdasági életbe. Szükséges a köztartozások, az államadósság kamatainak a nagyarányú csökkentése és a spekulációs pénztranzakciók megadóztatá-

sa, továbbá hogy a bankban tartott passzív pénz kamata lényegesen kisebb legyen, mint a reálgazdaságban értéket előállító aktív pénz hozama. Mind -

ez lehetővé tenné nemcsak az államadósság csökkentését, a szociális in -

tézményrendszer megtartását és továbbfejlesztését, de elejét venné az adóssághegy alatt nyögő nemzetközi pénzügyi rendszer összeomlásának is. Ennek a katasztrófának is elsősorban az adófizető polgárok viselnék a 352

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

terheit. A vázolt emberközpontú stratégia megvalósításához nem elég a józan ész és a politikai akarat, hanem vissza kell térni a keresz tény és a töb-bi világvallás által is vallott erkölcsi elvek, a valódi — minden embert felölelő — demokratikus humanizmus szilárd talajára. Azokat pedig, akik nem képesek egy jottányit sem engedni vagyonukból és privilegizált helyzetükből azért, hogy egy igazságosabb gazdasági és társadalmi rend jöhessen létre, nem árt emlékeztetni arra, hogy nemcsak a keresztény hagyomány, de a zsidó vallás, az iszlám és a buddhizmus tanításai szerint is a munka terméke annak létrehozóját illeti. A kamatszedést nemcsak Jézus ellenezte, de Mózes és Mohamed is elítélte és szigorúan megtiltotta köve-tőinek. A tulajdon sohasem abszolút, mert kizárólag Isten, a Teremtő (a világegyetem „Nagy Építőmestere") vagy ha úgy tetszik, az emberiség egésze birtokolja a világot. Minden vagyon és tulajdon igazi mértéke pedig az, hogy miként szolgálja a közjót, azaz valamennyi ember közös szükség -

leteit, érdekeit és értékeit.

Más nemzetekhez tartozó embertársaink megbecsüléséhez és az egész emberiséget felölelő humanizmushoz pedig csak saját nemzetünk és kultúránk szeretetén keresztül juthatunk el. Aki saját népét, nemzeti közössé-

gét nem tisztek és becsüli, az más népekhez tartozó embertársait sem ké-

pes tisztelni és megbecsülni. Az emberközpontú társadalom ezért megkö-

vetek a liberális és a nemzeti minimum, a közösség iránti felelősséggel pá-

rosuló egyéni szabadság kettős követelményének együttes érvényesítését.

Ha a mérsékelt liberalizmus jó, a még több — szélsőséges — liberalizmus már rossz. A liberalizmust hazafisággal, a nemzeti közösség kollektív érdekeinek a védelmével, a „nemzeti minimummal'' kell kiegészíteni. Ha a patriotizmus, a mérsékelt nacionalizmus jó, a még több nacionalizmus, a sovinizmus már rossz. Miként Illyés Gyula mondotta, az előbbi jogot véd, az utóbbi pedig jogot sért. Ezért a mérsékelt nacionalizmust, a nemzet kollektív érdekeinek érvényesítését minden egyes ember egyéni és polgári jogainak a védelmével, a „liberális minimummal" kell kiegészíteni, tekintet nélkül az egyes egyének etnikai és vallási hovatartozására.

A jelenlegi magyarországi liberalizmus szélsőséges, mert az egyenlőtlen helyzetű egyénekre egyenlő — absztrakt — normákat alkalmaz és ezáltal szükségszerűen a pénzvagyonnal rendelkező kisebbség privilégiumait vé-

delmezi, cserbenhagyva a nemzet többségét alkotó polgárok érdekeit.

A XIX. századi szabadelvűség — ugyancsak szélsőségesen egyenlőtlen tulajdonviszonyok közepette — valamennyi magyar polgár politikai és gazda -

sági szabadságjogainak a bővítésén fáradozott. Egyszerre volt liberális é s nemzeti, mert a politikai szabadságjogok, valamint a gazdasági esélyegyen -

lőség és vállalkozási szabadság biztosításával be akarta emelni az alkotmá -

nyos nemzetbe, a politikai közéletbe és gazdasági tevékenységbe mind -

353

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

azokat, akik onnan korábban ki voltak rekesztve. A nemzeti elkötelezettségű szabadelvűség ma is járható középút lehet, ha kész vállalni olyan ki -

egyensúlyozó, „egyenlőtlen" normák alkalmazását, amelyek alkalmasak a mai magyar társadalmat jellemző szélsőséges megosztottság csökkentésére, a szabadságjogokban és a gazdasági demokráciában való érdemi részesedés esélyének a helyreállítására, majd pedig folyamatos megújítására a nemzet többségét alkotó hátrányos helyzetű polgárok számára.

Ma nem a nemzeti, konzervatív, kereszténydemokrata vagy pedig a liberális és szocialista irányzatok között húzódik a tényleges választóvonal.

A jobb-és baloldal megkülönböztetése üressé vált és eljárt felette az idő, ahogyan a baloldali és jobboldali liberalizmus és a szabadelvűség elhatáro-lása is tartalmatlanná válhat, ha a magukat ezekkel a kategóriákkal jellemző

politikai erők, pártok és kormányok változatlanul a pénzközpontú gazdasági és társadalmi stratégiát folytatják. Ma a pénzrendszer-hez, azon belül is a monetáris jogosítványokhoz való viszony a víz-választó, mert a közpénzrendszer visszaállítása vagy a magánpénzmonopólium fenntartása jelenti a valódi alternatívák közötti választást. Aki kitart a jelenlegi pénzrendszer mellett és lemond a kamatmentes finanszírozás bevezetéséről, a közpénzrendszer vissza-

állításáról - függetlenül szubjektív szándékaitól - az a pénzközpontú és ezért nemzeti érdekeinkkel ellentétes stratégiát folytatja némi retorikai különbséggel.

A döntő különbség ugyanis ma a magyar lakosság túlnyomó többsé-

gének a szükségleteit, érdekeit és értékeit képviselő emberközpontú stratégia és a pénzvagyon monopóliumával rendelkező kisebbség pénzközpontú stratégiája között van. Az emberközpontú társadalom szükségszerűen csak humánus és demokratikus lehet. A pénzközpontú társadalom viszont elkerülhetetlenül antihumánussá és oligarchikussá torzul, mert benne a demokratikus formák ellenére is elsősorban a pénzvagyont birtokló szűk elit partikuláris és önző érdekei érvényesülnek. Ezerszer leírt közhely, de igazsága miatt elismételjük, hogy ebben a pénzközpontú tár -

sadalomban a gazdagok egyre gazdagabbá, a szegények pedig egyre szegé-

nyebbé válnak.

Arról kell tehát ma vitatkozni, hogy a társadalom egésze vagy pedig egy lényegében ellenőrizhetetlen, szűk elit kezében maradjon a pénzteremtés és kamatszabályozás szupermonopóliuma, amely most a legfontosabb gazdasági hatalom Magyarországon, mert végső soron ettől függ minden nemzetstratégiai döntés. Azt kell eldönteni, hogy a népszuverenitást képviselő demokratikus kormány vagy pedig egy politikai felelősséggel nem tartozó pénzügyi technokrata csoport és a mögötte álló nemzetközi pénz -

ügyi közösség irányítsa-e a Magyar Nemzeti Bankot vagy sem? Csak a 354

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Magyar Nemzeti Bank szoros kormányellenőrzés alá vételével — „vissza-

államosításával" — lehet alkalmazni Magyarországon is a kamatmentes finanszírozás sikeres nemzetközi példáinak bevált tapasztalatait és meg -

akadályozni, hogy a pénzvagyon tulajdonosai — akár csak időlegesen is —

kivonhassák pénzüket a gazdasági életből.

Magyarországon elsősorban a kamatmentes — vagy alacsony kamatozású közhitellel történő — finanszírozástól és a pénzáramlás zavartalan biztosításától függ a tartós gazdasági növekedés beindítása, munkahelyek teremtése, a munkanélküliség hatékony csökkentése. A kamatmentes finanszírozás teszi lehetővé az infláció leküzdését és a kamat mértékének a reál -

gazdaság növekedési szintje alá szorítását Az eladósodás vég nélküli spi -

rálját is csak így lehet megszakítani és áttérni a társadalmi össztermék igazságosabb elosztására, hogy végre ne csökkenjen az értéket előállító vállal -

kozók és munkavállalók jövedelme a pénzvagyonuk után aránytalanul nagy kamatjövedelmet és tőzsdei árfolyamnyereséget húzó pénztulajdonosok javára. A magyar nemzet felemelkedését leginkább akadályozó adós-ságcsapdából is csak a kamatmentes finanszírozásra való áttéréssel lehet belátható időn belül kikerülni.

Azok a politikai erők, amelyek ezt a most legfontosabbnak tekinthető

kérdést megkerülik, vagy radikális változtatás h elyett beérik e súlyos problémának csupán tüneti kezelésével, legőszintébb szándékaik ellenére sem képviselhetnek nemzeti programot, bármennyire is törekednek erre.

Kormányra kerülve — némi kozmetikai változtatással — ők is ugyanazt a fiskális kérdésekre (adózásra és költségvetésre) szorítkozó pénzpolitikát lesznek kénytelenek folytatni, amely már két évtized óta tart Magyarorszá -

gon a jól ismert káros következményekkel. Ma csak az lehet a valóban demokratikus, szabadelvű és egyben legfontosabb nemzeti érdekeinket is képviselő program, amely vállalja a jelenlegi pénzrendszer gyökeres megreformálását és a pénzvagyon felett rendelkezők egyre erősödő, szervezett magánhatalmának a korlátozását

Az a pénzközpontú, transznacionális „nyílt társadalom", amely id ő-

közben Magyarországon berendezkedett, egydimenziós, kiegyensúlyozatlan, szélsőségesen liberális rendszer, amely egy absztrakt humanizmus nevében valójában megfosztja az egyént elsődleges közösségeitől és így emberi méltósága, egyéni szabadságjogai érdemi gyakorlásának létfeltételeitől is. A „nyít társadalomnak" minderre azért van szüksége, hogy a pénz tulajdonosainak se földrajzi határokat, se vagyoni korlátokat nem is -

merő globális szabadságot biztosítson időtlen időkig a folyamatos gazda -

godásra. Ezért ez a rendszer végső soron életellenes. Ennek szemléltetésé-

re idézzünk egy budapesti hírt, amelyet Bencsik András, a Demokrata c.

355

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

hetilap főszerkesztője még évekkel ezelőtt (1997-ben) hozott nyilvánosságra és az internethálózatra is rátett:

„Február

végén

zártkörű

tanácskozást

tartott

a

budapesti

Soros—

egyetemen a Világbank. Az előadók elmondták, hogy elképzelésük szerint Magyarországon csak 8 millió lakosnak kellene élni. Ebből kétmillió ún. narrow minded szakember legyen, a többi 6 milliónak pedig a hátte-ret kellene biztosítania. Az előadók úgy vélték azokat a magyarokat, akik egy bizonyos szellemi szint fölé emelkedtek ösztönözni kellene a kivándorlásra. A világbanki instruktorok üdvözölték ugyan a kormány oktatási és egészségügyi reformját, de hozzátették véleményük szerint a kórházi ágyak számát tovább kell csökkenteni, a reform utáni állapot felére. Ezt követően — közölte egy oda meghívott, de a hallottakon felháborodott üzletember a Demokratával — egy 30 fős még zártabb körű tanácskozás-ra került sor, ahol a jelenlévő pénzügyi és kormányzati emberekkel ismertették azt a forgatókönyvet, amit a továbbiakban követniük kell, s amit a Demokrata informátora szerint 30 évre titkosítottak."

Felhasznált irodalom jegyzéke;

AII. Vatikáni Zsinat Tanítása, Szent István Társulat, Pécs 1975

Az egyház a társadalomról, Az amerikai, a német és a magyar püspökkari körlevél tükrében, Vigília 1996/11

Az Egyház Társadalmi Tanítása, Dokumentumok Szerk Tomka Miklós és Coják János, Szent István Társulat, Budapest

Csoóri Sándor: Tenger és diólevél, Második kötet, Püski, Budapest, 1994

David C. Korten: Tőkés társaságok világuralma, Magyar Kapu Alapítvány, Budapest, 1996

Demokrata, 4. évfolyam 13. szám, 1997. május 8.

Demokrata: Interjú a világpolgár Orbánnal; A Fidesz Magyarország pártja próbál lenni; 1997. július

E. F. Schumacher: A Guide for the Perplexed, Harper and Row, 1977

E. F. Schumacher: Small Is Beautiful, Harper and Row, 1973

F. Wílliam Engdahl: Mit der Ölwaffe zur Weltmacht, Dr. Böttiger Verlags-GmbH,Wiesbaden,1993

Faragó Béla: Nyugati liberális szemmel, Párizsi Magyar Füzetek könyvei 10.

Franz-Ulrich Willeke (Hg), Die Zukunft der D-Maris, Olzog, München, 1997

Friedrich List: Outlines of American Political Economy, Dr. Böttiger Verlags-GmbH,Wiesbaden,1996

G. Edward Griffin: The Creature from Jekyll Island, American Media, Westlake Village, Califomia, 1995

Gazdaságpolitika más megközelítésben, Aula Kiadó, 1997

356

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Gergely László Surányi György MNB-elnökkel készített interjúja az infláció mér-sékléséről és a fedezetlen pénzkibocsátásról, Magyar Nemzet, 1997. március 29.

Hans-Peter—Harald Schumann: Die Globalisierungsfalle, Rowohlt, 1996

Helmut Creutz: Das Geld Syndrom, Ullstein, Frankfurt a. M., Berlin, 1996

Henry George: Haladás és szegénység, Az Athenaeum Irodalmi és Nyomdai Rt.

kiadása, Budapest, 1914

Hermann Benjes: Wer hat Angst vor Silvio Gesell?, Benjes, Bickenbach 1995

Igazságosabb és testvériesebb világot, A Magyar Katolikus Püspöki Kar körleve-le, Budapest 1996

Immanuel Wallerstein: After Liberalism, The New Press, New York, 1995

Jacques S. Jaikaran: Debt Virus, Glenbridge Publishing, 1995

James M. Buchanan and Richard E. Wagner: Democracy in deficit, Academic Press New York, London,

James M Buchanan and Richard E. Wagner: Fiscal responsibility in a constitutional democracy, Boston, 1978

Kopátsy Sándor: Gazdaságpolitikai úttévesztés, Privatizációs Kutatóintézet, Budapest 1993

Lyndon LaRouche: Christentum und Wirtschaft, Dr. Böttiger Verlags-GmbH, Wiesbaden, 1992

Marjorie Deane-Robert Pringle: The Central Banks, Penguin Books, New York, 1995

Orosz István: Politikai restség a jóra, Népszava, 1997. június 27.

Paul Hellyer: Surviving the Global Financial Crisis, Chimo Media Limited, To-ronto

Populism and Plutocracy, Edited by Willis A. Carto, Liberty Lobby, Washington, 1996

René Rémond: A keresztény és a politika, Katolikus Szemle, Róma, 1980, 2.

Ripp Zoltán: A liberális-szabadelvű szövetség esélye, 1997. június 12.

Soros György: A lehetetlen megkísértése, 2000 Könyvek 2. Budapest 1991

Soros György A pénz alkímiája, Európa Könyvkiadó, Budapest 1996

Tamás Gáspár Miklós: A koalíció felbontása, HVG, 1997. július 19.

The Capitalist Threat, By George Soros, The Atlantic Monthly, February 1997

Udo Herrmannstorfer. Schein-Marktwirtschaft, Verlag Freies Geistesleben, Stuttgart

William Greider: One World Ready Or Not, The Manic Logic of Global Capitalism, Simon and Schuster, New York, 1997

William Greider. Secrets of the Temple, How the FED runs the country, Simon and Schuster, New York

357

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Magánpénzrendszer vagy közpénzrendszer

A világot veszélyeztető globalizációval nem az a baj, hogy az egész földgo -

lyót átfogó folyamat, hanem az, hogy a magánkézbe került monetáris ha -

talmat és a pénzvagyon-tulajdonosok kamatszedési monopóliumát teszi globálissá. Ki kell mondani, hogy a fejlett nyugati világ pénzrendszere rossz, a benne működő kamatmechanizmus világszerte és országokon be-lül is folyamatosan és egyre igazságtalanabbul újraosztja a javakat, növeli a szegénységet, a munkanélküliséget és milliók mérhetetlen szenvedésével jár. Ez a rendszer nem azért terjedt el, mert jó, hanem mert jól szolgálja kialakítóinak határokat és korlátokat nem tűrő gazdagodási és hatalmi igé -

nyeit. A fejlett ipari országok lakói nem ezen magánpénzmonopólium miatt, hanem ennek ellenére élnek még viszonylagos jólétben. Egyelőre.

A kamatszedő magánpénzrendszerben élő államok már elveszítették a pénzkibocsátás és a nemzeti valuta feletti ellenőrzési jogukat. Erről a jog -

ról ezeket mondta Abraham Lincoln, az Egyesült Államok 16. elnöke:

„A kormánynak kell megteremtenie, kibocsátania és forgalomba hoznia minden szükséges pénzt és hitelt, hogy kielégítse a kormány kiadási és a fogyasztók vásárlási igényeit. A pénzteremtés és kibocsátás privilégiuma nemcsak a kormány legfontosabb előjoga, de ez egyben a kormány legnagyobb alkotási lehetősége. Ezen elvek elfogadásával kielégíthető a már régóta áhított igény egy egységes közvetítő közeg iránt. Az adófizetők óriási összegű kamatokat takaríthatnak meg maguknak A közfeladatok finanszírozása és az államkincstár irányítása gyakorlati igazgatási feladattá válnak. A pénz többé nem ura, hanem szolgálója lesz az emberiségnek”1

Lincoln egyik elődje, az Egyesült Államok 3. elnöke, Thomas Jefferson, a magánpénzrendszerrel való visszaélésről így nyilatkozott:

„Polgáraink nem látják világosan bajaink igazi okát. Mindennek tulajdonítják, kivéve igazi okozójának, a bankrendszernek... Őszintén hiszem, hogy a bankok veszélyesebbek, mint a fegyverben álló hadseregek. Olyan pénzek elköltése befektetés címén, amit majd utódainknak kell megfizet -

ni, nem egyéb, mint nagy tételben szerencsejátékot űzni jövőnk rovásá-

ra."2

358

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

1. A kamatmentes pénzrendszer geselli modellje

A kamatszedő magánpénzrendszer két legsúlyosabb fogyatékossága egyrészt, hogy kamat és a kamatos kamat mechanizmusa működik benne, másrészt, hogy közérdek helyett a pénzvagyon-tulajdonosok szűk csoportjának a magánérdekeit szolgálja. A tartós megoldást a felesleges kamatmechanizmus teljes kiiktatása és a kamatmentes közpénzrendszer bevezetése jelentené, ahogyan azt Silvio Gesell kidolgozta. Gesell abból indult ki, hogy a pénz közmegegyezés tárgya, állami törvényhozás útján újra -

szabályozható. Olyan pénzrendszert kell bevezetni, amely nem teszi többé lehetővé veszteség nélkül a pénz felhalmozását A pénztulajdonos ezáltal hasonló helyzetbe kerülne, mint minden más árunak a tulajdonosa, akinek minél előbb túl kell adnia áruján, ha el akarja kerülni veszteségeit. A geselli új elvű, szabad pénz forgását nem a kamat, hanem használati díj szedése biztosítja. A pénzkibocsátó kincstár vagy valutahivatal a hagyományos pénzt új, forgásbiztosított, azaz használati díjjal terhelt pénzre cseréli ki.

Ezt követően, szükség szerint, szabadpénz-bankjegyeket állít elő, amelyeket forgalomba hozatal végett átad a kormánynak. Az államkincstár (valutahivatal) szükség esetén be is vonja a bankjegyeket. Ez úgy is történhet, hogy az államkincstár nem, vagy csak részben pótolja a forgalomban lévő

pénz — használati díj folytán előálló — havi értékvesztését. A statisztikai hivatal jelezné az államkincstárnak az árszínvonal alakulását, amely általá -

nos áremelkedés esetén pénzt von be és csökkenti a keresletet, árcsökkenés esetén pedig pénzt bocsát ki és növeli a keresletet. Ezzel fenntartja a pénzrendszer egyensúlyát és kiküszöböli az inflációt és a deflációt.

A kamat helyett ezután már a használati díj a pénzforgalom motorja.

A 0%-tól fölfelé haladó kamatlépcső helyébe a 0%-tól lefelé haladó használati lépcső kerül, állapítja meg a 2005 nyarán elhunyt Síklaky István Magyar modell c. tanulmányában (kézirat, 1999), amelyben kísérletet tett a geselli elgondolás magyar viszonyokra való alkalmazására. Síklaky így foglalta össze a geselli pénzreformtól várható hatásokat:

„A pénzreform előtt a piaci kereslet a magánpénzkészletektől, és ennek révén a pénztulajdonosok akaratától, hangulatától, szeszélyétől, nyereségvágyától, a spekulációtól függ, tehát a kereslet, és ezzel az általános ár -

szint (infláció) közhatalmilag nem tartható kézben. Ciklikus válságok léphetnek és lépnek fel. A pénzreform után a piaci kereslet a valutahivatal által kibocsátott pénzmennyiségtől és a kereskedelmi „berendezések"

által lehetővé tett legnagyobb forgási sebességtől függ, a magánpénzkészletek felolvadnak, így a kereslet és ezzel az általános árszint (az inflá-

ció) közhatalmilag jól kézben tartható. Megszűnnek a ciklikus válságok.

359

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A kölcsönkínálat megnövekedése folytán a kamat lecsökken, tendenciá-

ban a nulláig, következésképpen

— a lakosság vásárlóereje mintegy harmadával nő (mivel a hagyomá-

nyos pénzrendszerben az árak mintegy harmada kamat),

— az új vállalkozók piacra lépési lehetősége, és általában a vállalkozói szabadság (verseny) megnő, megszűnnek a kihasználatlan kapacitások, felszívódik a munkanélküliség.

—

A pénzvagyonok megmaradnak, de a belőlük eredő járadék megszűnik. A pénzvagyon-tulajdonosokból vállalkozók lehetnek, vagy felélhetik vagyonukat."3

Ez a kamatmentes geselli pénzmodell lenne a tartós megoldás. Még azok a szakemberek is, akik elismerik Gesell nézeteinek helyességét, megvalósítá-

sát az ellenérdekű fél — az államok feletti pénzhatalom szervezett hálóza -

tának — a túlereje miatt utópiának minősítik. Ezt az ellenvetést komolyan kell venni. Ezért indokolt egy átvezető megoldás felvázolása. Ez a köztes modell a kamatmechanizmust megtartó közpénzrendszer, amelyben a monetáris hatalom visszakerül a demokratikus legitimitással rendelkező

törvényhozás és kormány kezébe. Ennek keretében, alkotmányosan szabályozott módon, kizárólag a demokratikus állam erre feljogosított intézménye bocsáthatna ki pénzt. A költségvetés finanszírozása teljes egészé-

ben kamatmentes pénzzel történne, míg a kereskedelmi bankok és a gazdasági élet szereplői alacsony kamatra kapnának hitelt vagy közvetlenül a kincstártól vagy a kereskedelmi bankok közvetítésével. A kincstár által nyújtott hitelek után fizetett kamatok azonban kizárólag közcélra fordítha -

tók és a társadalom egészét gazdagítanák. Magyarországon ma olyan ma -

gánpénzrendszer működik, amelyik történelmi okokból még számos átmeneti vonást őriz.

II. A jelenlegi kamatszedő magánpézrendszer

Hogyan működik a félállami pénzrendszer Magyarországon?

A félállami pénzrendszer de jure részben köztulajdonban van, de facto azonban csaknem teljesen független az állami ellenőrzéstől és elsősorban magánérdekek szolgálatában áll. Ezért az 1989 után Magyarországra importált félállami pénzrendszer olyan átmeneti forma, amely a magánpénz -

rendszer egyik változatának tekinthető. A magánpénzrendszer másik vál -

tozata a nemcsak ténylegesen, de jogilag is magántulajdonban lévő pénzrendszer. Ezen utóbbira jó példa az Egyesült Államok központi bankjának szerepét betöltő magánkartell a Federal Reserve System, a FED, amely kezdettől fogva nyolc kereskedelmi bank tulajdonában volt és jelenleg is jogutódaik a tulajdonosok. Ennek a magánkartellnek 1913-ban sikerült ki-360

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

sajátítania és magánellenőrzés alá vennie az Egyesült Államok pénzrend -

szerét Tevékenysége eredményeként az 1913-ig gyakorlatilag nem létező

államadósság mára 6000 milliárd dollár fölé emelkedett és kamatai elviszik az amerikai költségvetés felét. A nem állami szektor adóssága meghaladta a 14 000 milliárd dollárt. Ezen állami és nem állami adósság — 20 000 milliárd dollár — kamatai mind a magánbankokhoz, illetve azok tulajdonosaihoz folynak be évről évre. A FED előtt az amerikaiak nem fizettek szö-

vetségi jövedelmi adót, ma ez elviszi jövedelmük mintegy 25 százalékát. 4

Az ugyancsak félállaminak tekinthető magyar központi bank, az MNB

fel van jogosítva, hogy a hitelnyújtás pillanatában — számviteli technikával

- a semmiből teremtse meg a hitelbe nyújtott pénzt. A készpénz kibocsá-

tására monopóliuma van, tehát működtetheti a bankóprést. A pénzkibocsátás szempontjából az a fontos, hogy legyen olyan szereplő, aki kész hitelt felvenni, azaz eladósodni. A hitelfelvevő lehet magánszemély, egy vál -

lalat, leggyakrabban azonban a kereskedelmi bankok és az állam vesz fel hiteleket. Az MNB, lévén de facto privát intézmény, természetesen csak biztosítékok ellenében adja oda a „pénzét" Ha az állam az ügyfél, elegendő, ha adóslevelet ad cserébe, azaz kamatozó állampapírokat, amelyeknek a jövőben beszedett adók képezik a fedezetét. A kereskedelmi bankok lé-

nyegében bármilyen értékpapírt átadhatnak fedezetként. A hitelfelvevő

készpénz vagy csekkszámlapénz formájában juthat az MNB újonnan létrehozott pénzéhez, amely ezután bekerül a pénzforgalomba. A döntő fon -

tosságú tény az, hogy ez az újonnan kibocsátott pénz mindig adósság és kamatot kell utána fizetni.

Valamennyi címletű forintbankjegy azt jelzi, hogy valaki ekkora ösz -

szeggel tartozik az MNB-nek. Az MNB azonban, amely ezt a pénzt könyvelési művelettel, illetve a bankóprés használatával a semmiből teremtette

- a papírpénz nyomási költségein túlmenően — nem nyújt semmilyen ellenértéket, hitelpénze mögött nincs tényleges értéket jelentő teljesítmény.

A készpénz megteremtésekor és hitelbe nyújtásakor áruk és szolgáltatások cseréjére nem került sor. Olyan pénzmozgás történt, amelyet a reálgazdaságban nem kísér annak megfelelő változás. Ha szem előtt tartjuk, hogy a pénz a reálgazdaságban testet öltő teljesítmények szimbóluma, amelynek ilyen teljesítmény nélkül nincs értéke, mert üres — fedezet nélküli — jel csupán, akkor világossá válik, hogy az MNB jogtalanul kér az ilyen üres szimbólum kölcsönadásáért díjat, kamatnak nevezett uzsorajáradékot. Ha ez a jövedelem kizárólag közcélra lenne fordítható, akkor természetesen nem lenne uzsora, hanem törvényes állami bevétel.

Félreértések elkerülése végett célszerű itt világosan elhatárolni a pénz kibocsátását (teremtését) és a forgalomban lévő pénz megszerzését.

A pénz teremtése „természetes," tehát közpénzrendszerben is „semmi-361

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ből" történik, hiszen a pénz nem az anyagától pénz, hanem az el fogadási készségtől és kényszertől, tehát anyagi értelemben „semmitől". Az tehát rendjén van, hogy a kibocsátott pénz mögött nincs tényleges értéket jelen -

tő teljesítmény. A kibocsátás után megszerzett pénz esetében azonban már nincs rendjén, hogy azt bárki cserébe adott teljesítmény nélkül szerezze meg. Az így szerzett pénz a kamat, a járadék, az uzsora, a sarc, a ki -

zsákmányolás. A mai magyar pénzrendszer baja tehát nem az, hogy az MNB hitelbe adja a teremtett pénzt, és ezért kamatot szed, hanem az, hogy az MNB, mint ténylegesen magántársaság teremti a pénzt, és így rajta keresztül magánzsebekbe kerül a pénzteremtés haszna ahelyett, hogy közcélokat szolgálna.

A Magyar Nemzeti Bank de facto privatizálása azzal kezdődött, hogy új jogszabály került kidolgozásra és elfogadásra, az 1991. évi LX. törvény, amelynek a 19-ik paragrafusa előírja, hogy az adott évben a központi költ -

ségvetésnek nyújtott hitelek állományának a növekedése az év egyetlen napján sem haladhatja meg a központi költségvetés adott évi tervezett be -

vételeinek a három százalékát. 1996-ban ezt a háromszázalékos keretet is eltörölték, azaz az MNB most már teljesen kivonult a közfeladatok ka -

matmentes pénzzel történő finanszírozásából. Ez a magyar állam pénz -

ügyi szuverenitásának önkéntes feladását jelentette. Ez a rendelkezés az egyik legfontosabb oka a magyar állam gyors eladósodásának, különösen annak, hogy az államháztartásra nehezedő adósság mára rekordméretűre, 13 ezer milliárd forintra növekedett.

Több neves közgazdász még a Horn-kormány idején nyílt levélben hívta fel a magyar törvényhozók figyelmét arra, hogy ezzel a módosítással a kormánynak többé nem marad befolyása az MNB döntéseire, amelyek igen súlyosan érintik a költségvetést és ezen keresztül az egész társadalmat A levél írói így foglalták össze a törvénymódosítással járó hátrányos kö-

vetkezményeket

1. A központi banknak ezután tilos lesz a költségvetést hiteleznie, államkötvényeket ezentúl csak közvetítőktől vásárolhat és az államháztartás e két főszereplője közé - teljesen feleslegesen — magánközvetítők kerülnek

2. A külső és a belső adósság közvetlenül a költségvetésé, a megtakarí-

tás azonban a Magyar Nemzeti Banké.

3. A pénzkibocsátás joga és haszna az MNB-é, ugyanakkor a költségvetés drága hitelre kényszerül, ami gerjeszti az inflációt.

4. Az Országgyűlésnek a kormány felel a gazdaságpolitikáért, de eszköze alig marad. A pénzpolitikát számonkérés nélkül az MNB alakítja, az Országgyűlés sem dönt róla.

362

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

5. A Magyar Nemzeti Bank egyszemélyes irányítás alá kerül, az alelnö-

keit és a jegybanktanácsi tagok személyét is az MNB elnöke javasolja, a miniszterelnök csak egyetértési joggal rendelkezik (ezt 2005-ben csekély mértékben módosították).

6. Az állami felügyelet nélküli központi jegybank külföldön és saját al -

kalmazottai javára kereskedelmi bankként működik.

7. A költségvetés havonta megtéríti az MNB veszteségeit, de a nyereséggel az MNB folyamatosan feltőkésíti magát az infláció függvényében.

8. A hitelből képzett devizatartalék költségeit, sőt e devizatartalék túl -

zott mértékének a terheit is, valamint a forintleértékelés hatását a költségvetés viseli, mégpedig kamatozó kötvényekkel.5

Az akkori szociálliberális koalíció kormánya — az időben elhangzott szakszerű figyelmeztetés ellenére is — elfogadta ezt a törvényjavaslatot, és ez van ma is érvényben, mivel az 1998 és 2002 között kormányzó polgári-nemzeti-konzervatív koalíció sem tűzte napirendre a megváltoztatását, ho -

lott erre módja lett volna, mert nem kétharmados, hanem feles törvényről van szó.

Azért kellett kitérni erre a levélre, mert ez konkrét tényekkel világítja meg mit értünk azon, hogy az MNB ténylegesen privatizálásra került és csupán formálisan (jogilag) van még állami tulajdonban, valamint akkor, amikor veszteségeit pótolja mindannyiunk közös pénzéből, az állami költ -

ségvetésből.

A számlapénz előállítása

E kitérő után folytassuk a pénz előállításával foglalkozó fejtegetéseinket.

A bankszámlapénzt még a készpénznél is egyszerűbb előállítani, mivel létrehozása azonnali és gyakorlatilag költségmentes. Mindössze egy szá-

mot kell a hitelt igénylő számlájára vezetni, és az illető ugyanúgy fizeti érte a kamatot, mintha teljesítménnyel megszolgált, a bank által összegyűjtött és általa csak kikölcsönzött pénzről lenne szó. Az adósnak persze nemcsak a kamatot, de a semmiből előállított pénz teljes összegét is vissza kell fizetnie.

Az adósság megfizetésével beindul egy fordított folyamat. A visszafi -

zetett pénz kikerül a forgalomból, és az MNB megsemmisíti. Az MNB

azzal hogy a hitelpénz teremtésekor a kamatok fedezésére szolgáló meny-nyiséget nem hozza forgalomba, mindig pénzszűkét idéz elő, ami viszont újabb MNB-hitelek felvételét kényszeríti ki a reálgazdaság szereplőitől. Így működik az eladósodás véget nem érő spirálja.

A magánpénzrendszerben forgalomban lévő pénz kiegészül a kereskedelmi bankok által teremtett pénzzel. A kereskedelmi bankok az MNB-hez hasonlóan — könyvelési módszerekkel - a levegőből állítják elő az álta -

363

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

luk kikölcsönzött pénz jelentős részét. A kereskedelmi bankok készpénzt nem tudnak létrehozni, ez az MNB monopóliuma. Számlapénzt azonban igen. Minél kisebb a készpénzforgalom és minél nagyobb a készpénzt kikapcsoló számlapénz forgalma, annál nagyobb volumenű számlapénzt tudnak a kereskedelmi bankok a semmiből teremteni, és forgalomba hozni. A kereskedelmi bankoknak a fizetőképességük megtartásához szüksé-

gük van bizonyos mennyiségű készpénzre. Mivel a készpénz kizárólag MNB által kibocsátott pénz, ezért minden kereskedelmi banknak rendelkeznie kell MNB-bankjegyekkel azaz papírpénzzel is. Ezt a készpénzmennyiséget nevezik tartaléknak, amelyre ráépül, mint alapra, a kereskedelmi bankok számlapénzteremtése. Magyarországon a banki tartalékráta 2002 augusztusa óta 5%.

Már utaltunk rá, hogy a kereskedelmi bankok által nyújtott hitelek volumene a forgalomban lévő készpénznek a többszöröse. A GDP és GNP

forintban kifejezett összegét 1,5—2-szeresen meghaladja a kereskedelmi bankrendszer által nyújtott hitelek volumene. Ez csak hatalmas mennyisé -

gű számlapénz megteremtésével és forgalomba hozatalával lehetséges.

Kamatterhei viszont elszívják és lekötik a reálgazdaság erőforrásait. A közgazdaságtanban pénzmultiplikátornak nevezik ezt a jelenséget, amelynek a nagysága több tényezőtől függ. A fizetési szokásoktól függően egy-egy országban akár ötszörös vagy még nagyobb is lehet. Szakértői becslé-

sek szerint a semmiből való pénzteremtés 1/5-ét az egyes központi bankok (nálunk az MNB) és 4/5-ét pedig a kereskedelmi bankok végzik.

Mitől függ a kamat nagysága?

Itt is érdemes kitérni rá, hogy Gesell élesen különválasztja az árupiacot, ahol a csere folyik, és a hitelpiacot. Mindkét piacon a kereslet-kínálat törvénye uralkodik. Az árupiacon az egyes árufajták kereslete és kínálata ala -

kítja ki az egyes árufajták árát Az árutömegnek, azaz a megtestesült kí-

nálatnak és a piacon megjelenő pénztömegnek, a megtestesült keres-letnek a viszonya alakítja ki az áruk általános árszínvonalát. A hitelpia-con viszont a hitel (kölcsön) kereslete és kínálata alakítja a hitelkamatot.

A kettő között ott van kapcsolat, hogy a pénz csereeszközként való rendelkezésre bocsátásáért szedett kamat — amelyet a pénznek más csereközvetítési módokkal folytatott versenye korlátoz, és így évezredek óta 4-5%

- meghatározza a hitelkamat minimumát, mint ahogy a reáltőke kamatá -

nak (profitjának) a minimumát is.6

Tehát a kamat nagysága is alá van vetve a kereslet és kínálat törvényé-

nek. Minél nagyobb a tőkekínálat, annál mélyebbre süllyed a kamat. Elmé -

letileg egy hosszan tartó konjunktúrának olyan tőkefelhalmozódáshoz kellene vezetnie, hogy a kereslet már nem múlná felül a kínálatot. Ennek 364

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

eredményeként a bankköltségen és a kockázati díjon fölül már egyáltalán nem kellene kamatot fizetni. A gyakorlat tényei azonban azt mutatják, hogy a befektetést kereső tőke, ha a kamat 3% alá süllyed, kivonul a reálgazdaságból. A pénzvagyon-tulajdonosok várakozó álláspontra helyez-kednek és pénzüket egészen addig likvid állapotban tartják, amíg a kama -

tok nem kezdenek újra emelkedni. Az aranyhoz kötött pénzrendszer idején a pénzvisszatartás gazdasági visszaesést vagy válságot okozott Az aranymennyiség (aranytartalék) korlátozott volta miatt ugyanis nem lehe -

tett korlátlanul növelni az arany mennyiségéhez kapcsolt forgalomban lé -

vő pénzmennyiség — készpénz és számlapénz — mennyiségét. A papírpénz általánossá válása óta a központi bankok a hiányzó pénzt új pénz teremté -

sével és forgalomba hozásával pótolják.

Ma tehát a pénzvisszatartás először a pénzmennyiség növekedéséhez vezet. A megnövekedett pénzmennyiség viszont inflációt eredményez.

Ekkor megindul a harc az infláció ellen. A pénzrendszert irányító közpon -

ti bankok ekkor a kamatláb felemelésével csökkentik a pénzkeresletet, a növekvő kamatkiadások miatt pedig emelkedik az általános árszint, mivel a kamatok termelési költségként beépülnek az áruk és szolgáltatások áraiba. A magas kamatok végül megfojtják a konjunktúrát. Előáll a gazdasági visszaesés munkanélküliséggel, a bérszínvonal csökkenésével, csődökkel.

Két-három év elteltével csökken az infláció. Az elhúzódó gazdasági visz-szaesés és a reálgazdaság leépülése azonban súlyos, rendszerint maradandó károkat okoz az értéktermelő reálgazdaságban. A magánkézben lévő

pénzvagyon-tulajdonosok pénzvisszatartása, pénzkivonása, tehát a köz -

ponti bankok — jegybankok — beavatkozása ellenére is recesszióhoz, depresszióhoz és ismétlődő kamatciklusokhoz vezet. Így sarcolják meg a pénzrendszerbe beépített kamatmechanizmussal a pénzvagyon -tulajdonosok a társadalom értéket előállító, munkát végző tagjait A reálgazdaság szereplőinek és valamennyi dolgozónak a munkajövedelme a kamatok, vagyis a munka nélkül húzott tőkejövedelmek következtében legalább egyharmaddal kisebb. Mint már utaltunk rá, ezek a kamatok valamennyi áru és szolgáltatás árába beépülnek. Ezek a költségelemek különösen megemelik a bérleti díjakat, mert azok 70-80%-a jelzálogtőke után fizetendő kamat. A kamat tehát a munka nélküli jövedelem legfontosabb és ma -

tematikailag kimutatható forrása.

A pénz, mint kamatozó adósság

A nyugati országokban a pénzt, mint adósságot egyrészt a ma már csaknem korlátlan autonómiával rendelkező központi bankok (jegybankok, nemzeti bankok) hozzák forgalomba, másrészt a pénzmennyiség nagy ré-

sze a kereskedelmi bankok által teremtett hitelpénz. A magánpénz-365

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

rendszerben, mint láttuk, úgy keletkezik a pénz, hogy egy bank kölcsönt nyújt egy gazdasági szereplőnek. Anélkül jön létre eladósodás, hogy az áruk és szolgáltatások körében cserére került volna sor. A pénzügyi szfé-

rában lezajló történések nem a reálgazdasági folyamatokat tükröz ik első-

sorban, hanem az eladósodás mértékéhez igazodnak. Egy ország gazdaságában akkor van elég forgalomban lévő pénz, ha magas az eladósodás mértéke. Ha az eladósodás kisebb, akkor a reálgazdaság működéséhez és növekedéséhez szükséges csereeszköz nem áll kellő mennyiségben rendelkezésre.

A pénznek kamatozó adósság formájában való kibocsátása azonban súlyos következményeket von maga után. A növekvő adósság és terheinek viselése, elsősorban a kamatok fizetése folyamatosan még nagyobb meny-nyiségű, új adósságpénz forgalomba hozását igényli. Ez eredményezi azt az erőszakolt gazdasági növekedést, amely felemészti a nem pótolható természeti erőforrásokat, és jóvátehetetlenül rombolja az ökoszférát. A magánpénzrendszer nem az emberi szükségletekre, hanem saját növekedési igényére van tekintettel. Egy adósságpénz és kamatmechanizmus által uralt reálgazdaság nem rendezkedhet be nulla növekedésre. Az ökológiai és gazdasági követelményeknek ezt a kibékíthetetlen ellentétét csak a köz -

pénzrendszerre való mielőbbi áttéréssel lehet feloldani.

Az ókor és a középkor uralkodói ragaszkodtak ahhoz a szuverén jo-gukhoz, hogy saját pénzüket ők verjék és hozzák forgalomba. Tisztában voltak vele, hogy ez uralmuk alapja. Ebben a korban pénzérmék voltak forgalomban, ezért ezek verése jelentette a pénzmonopóliumot. Az elmúlt 250 év banktechnikai fejlődésének eredményeként létrejött a bankjegy, az-az a papírpénz és a számlapénz, amely a bankszámlákon vezetett számok -

ból áll. E két utóbbi pénz megteremtése és forgalomba hozatala már kezdettől fogva magánkézben, részben pedig félállami bankok kezében volt.

Ahogyan a papír bankjegy és a bankszámlákon vezetett számlapénz (könyvelési pénz) kiszorította a pénzérméket, úgy került egyre inkább kö-

zösségiből magánellenőrzés alá a pénzrendszer, a pénz feletti hatalom.

Ezzel a változással súlyos deficit jött létre a népszuverenitásból fakadó jo -

gok terjedelmében. A demokratikusan választott törvényhozási testületek és a kormányok fokozatosan elveszítették pénzügyi szuverenitásuk és cselekvőképességük döntő részét.

Ez az átalakulási folyamat még nem fejeződött be. Világszerte zajlik az áttérés a készpénzmentes fizetési rendszerre, ahol az elektronikus eszkö-

zök veszik át a papír bankjegyek feladatait. Már ma is az elektron ikusan nyilvántartott számlapénzből tevődik össze a forgalomban lévő pénz túl -

nyomó része. Ezt a hatalmas mennyiségű pénzt a magánbankok teremtik és hozzák forgalomba. A demokratikusan választott és politikai felelős -

366

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

séggel tartozó parlamentek és kormányok tesznek ugyan időnként erőtlen kísérleteket, hogy valamilyen módon szabályozzák ezt a nagy volumenű

pénztömeget, de hatáskörük a pénzügyek terén erőteljesen korlátozásra került a pénzvagyon-tulajdonosok részéről, akik kifejlesztették és irányítják a nemzetközi magánpénzrendszert, és ebbe integrálták az egyes államok nemzeti pénzrendszereit is. A közpénzrendszerben a kereskedelmi bankoknak szigorúan előírná a törvény, hogy csak 100%-os fedezettel azaz saját tőkéjük és a náluk elhelyezett, tartósan lekötött beté-

tek összegénél nem nagyobb mértékben nyújthatnak hiteleket.

Másként megfogalmazva 100%-ra emelnék a kötelező banki tartalékrátát.

A központi bankok ma már annyira önállóak, autonómiájuk gyakorlatilag a teljes függetlenségig növekedett és így de facto magánintézményekké váltak. Kikerültek az állam, a kormány, a társadalom, azaz a köz tényleges ellenőrzése alól. Másrészt a központi bankok hatalma is korlátozott, ők sem képesek közvetlenül irányítani a kereskedelmi bankok semmiből való pénzteremtését és ennek a pénznek a kamatra való kikölcsönzését. Csupán bonyolult módon és közvetett eszközökkel tudják tevékenységüket befolyásolni. Az értékpapírok kibocsátása, vásárlása, eladása, a nyíltpiaci műveletek, az MNB-nél letétbe helyezett tartalékok meghatározása, a kamatszabályozás, az árfolyamszabályozás (csúszóleértékelés), a sterilizációs beavatkozások, a „lender of last resort" feladatkör betöltése stb. mind ilyen központi banki eszközök. Tény, hogy a magántulajdonban lévő

bankrendszer uralja a pénzrendszert, kisajátítva a társadalom egészét az ál -

lamon keresztül megillető pénzügyi szuverenitást. Ez a partikuláris érde -

keket képviselő magánpénzrendszer pedig monopolhatalmat gyakorol az értéket előállító reálgazdaság felett. De a társadalom egészét képviselő demokratikus politikai hatalmat is fokozatosan maga alá gyűri a magánkézbe került pénzmonopólium.

A magánpénzrendszer hibái

A magánpénzrendszer szerkezeti hibája a reálgazdaságot kiszolgáló forga -

lomban lévő pénzmennyiség, az Ml szűkössége, amely krónikus pénzhiányt okoz. A magánpénzrendszerben a halmozódó kamatok kényszerí-

tik ki az adósságtömeg növekedését. A magánpénzrendszernek ez a súlyos fogyatékossága annak a következménye, hogy a bankrendszer csak a hitelt teremti meg, de az utána fizetendő kamatot már nem. Emiatt minden kamattörlesztés csökkenti a forgalomban lévő, a reálgazdaságot kiszolgáló, termelő pénz mennyiségét és egyidejűleg növeli a stagnáló, csak járadékot húzó passzív (nem termelő) pénz — "idle money" — nagyságát. A kamatfizetés céljára felvett újabb kölcsönök pedig csak az adósság mértékét nőve-367

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

lik a gazdaságban, de nem a gazdasági tevékenységet szolgáló pénzmeny-nyiséget. A növekvő adósság felhajtja az áruk és szolgáltatások árait, mer a kamat termelési költségként folyamatosan beépül azok fogyasztói árába.

Az emelkedő adósságtömeg nem növeli a termelékenységet, nem tesz: versenyképesebbé a gazdaságot, viszont folyamatosan pénzhiányt okoz a reálgazdaságot kiszolgáló pénzforgalomban. Az adósság formájában történő pénzteremtés ördögi körbe zárja a gazdasági életet, mivel egyre több kamattal terhes újabb hitelt kell felvenni csupán azért, hogy maradjon egy minimális mennyiségű pénz a forgalomban. A főkövetelések és a kamatok megfizetése viszont a következő esedékességkor még több pénzt emel ki a forgalomból. A reálgazdasági szereplőknek tehát még nagyobb kamatozó adósságot kell csinálniuk, hogy a gazdasági élet egyáltalán működhessék Ebből az ördögi körből csak a magánpénzrendszer adósságspiráljának megtörésével és a közpénzrendszerre való áttéréssel lehet kitörni.

Mi az uzsora és mi a kamat?

Ma Magyarországon az állam és a magánszektor adóssága az idő múlásá-

val együtt automatikusan növekszik. A magánosított bankrendszer irányá -

ban fennálló teljes tartozás egy része az ún. monetizált adósság, egy má-

sik része a nem monetizált adósság. Előbbibe tartozik az adósságpénznek az a része, amely bankjegyek és pénzérmék formájában, valamint a csekkszámlákon, folyószámlákon vezetett pénzként megjelenik a pénzfor -

galomban. A nem monetizált tartozás csak a kölcsönt igénybevevők bank -

számláin vezetett számok formájában létezik. Az uzsora a reálgazdaság szükségleteit kiszolgáló pénzforgalomban lévő kölcsönpénz, azaz a monetizált pénz és a teljes adósság közötti különbség. Az uzsora azonos a nem monetizált pénzmennyiséggel. Vagyis uzsora minden olyan pénzkövetelés, amelyet bármely magánpénz-kölcsönző

olyan pénz után követel, amelyet könyvelési módszerekkel — a ma-gán „bankóprés" működtetésével - a semmiből teremtett, mint hitelt, és amely kamatozó pénzvagyont képez ezen magánpénz -

kölcsönző számára.

Nem egyedül a kamat vagy a kamat mértéke a döntő, és az sem, hogy ezt a pénzt egy magánszemély, egy vállalat vagy az állam veszi fel kölcsön -

ként. Nem a kamat túlzott mértéke teszi az uzsorát uzsorává, hanem az, hogy egy magáncsoport a kölcsönző és olyan pénzt ad hitelbe kamattal amelyet nem birtokolt, hanem könyvelési és számviteli technikával a semmiből teremtett. Mivel ilyen pénz mögött nincsen reálgazdasági telje -

sítmény, ezért az erre a kölcsönre számított legkisebb pénzhasználati díj,

„kamat", uzsorának tekintendő.

368

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Röviden: A magánkölcsönző által kreált pénz, ha kikölcsönzik, elsődleges adósságot hoz létre és az ezért felszámított díjat — amelyet a közhasználatban pontatlanul „kamatnak" hívnak - helyesen uzsorának kell tekinteni, nem pedig kamatnak. Ha valaki teljesítménye ellenértékeként jut nénzhez és ezt kikölcsönzi, az másodlagos adósságot hoz létre és az így hitelbe adott pénz használati díja már kamat és nem uzsora. Amikor az elsődleges adósságot visszafizetik annak a magánkölcsönzőnek, amely a semmiből, könyvelési módszerekkel teremtette ezt a pénzt, akkor a ma -

gánkölcsönző a visszafizetett pénzt egyszerűen leírja a számláról, megsemmisíti, vagyis ezzel az összeggel csökken a forgalomban lévő pénz mennyisége. Az ezen kölcsön használatáért fizetett díjnak, az uzsorának a megfizetése is csökkenti a forgalomban lévő, termelést kiszolgáló, műkö-

dő pénz mennyiségét, de nem kerül megsemmisítésre, hanem folyamatosan növeli a stagnáló, parazita módon csak munkanélküli járadékot húzó, elfekvő pénznek, az „idle money" mennyiségét.

Amikor a másodlagos adósságot fizetik vissza a kölcsönadónak, akkor ez a pénz nem kerül megsemmisítésre, hanem továbbra is a pénzforgalomban marad. Mindössze egyik csekkszámláról egy másik csekkszám-lára kerül. Ily módon a másodlagos adósság megfizetése nem szűkíti a re-

álgazdaság működéséhez szükséges pénz mennyiségét, az M1-et. Ugyanakkor ezen adósság kamatköltsége is - az uzsorához hasonlóan — termelé-

si ráfordítást jelent és növeli az árak és szolgáltatások árait. A kamat-és uzsoraterhek kombinált hatása ingataggá teszi a pénzrendszert, mert hat -

ványozott ütemben növeli az eladósodást A forgalomban lévő pénz mennyisége a stagnáló uzsorapénz bővülése következtében minden évben fokozott mértékben csökken. A pénz minőségét és a lakosság vásárlóerejét is tovább csökkenti, hogy a növekvő kamat-és uzsoraköltségek folyamatosan beépülnek a fogyasztói árakba.

Egy ilyen adósságpénzzel működtetett magánpénzrendszerben a tár -

sadalmat sújtó teljes adósság egyenlő az uzsora és a forgalomban lévő

pénz együttes összegével. A hitelpénzzel működő magánpénzrendszer éppen azért ingatag, mert a forgalomban lévő pénz túlnyomó része köl -

csön, azaz adósság. A bankrendszer azonban, mint már említettük, csak a főkövetelést hozza forgalomba, de a hitelbe adott pénz használati díját, az uzsorát és a kamatot azonban nem. Az uzsora és a kamat megfizetése szükségszerűen összeszűkíti a forgalomban lévő pénzmennyiséget, és nem teszi lehetővé az összes felvett kölcsön időre történő megfizetését, azaz eleve megfizethetetlenné teszi az adósságot és beindítja az adósságspirált, amiből aztán nem lehet többé kikerülni a magánpénzrendszer átalakí -

tása nélkül. Mivel az adósság növekedése szükségszerűen mindig gyorsabb ebben a rendszerben, ezért az adósságnak a pénzmennyiséghez viszonyí-

369

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

tott aránya exponenciálisan növekszik. Az uzsorafizetés évről évre egyre nagyobb részt hasít ki a forgalomban lévő pénzből. Magyarországon például 1999 januárjában mindössze a nemzeti össztermék 11 százaléka volt a forgalomban lévő pénz mennyisége. Ez az arány 1986 -ban még 22 szá-

zalék volt. Elfogadott nézet a közgazdaság -tudományban, hogy egy gazdaság teljesítő-és fejlődőképessége egyenesen arányos a reálgazdaságot kiszolgáló, forgalomban lévő pénz mennyiségével. A pénzellátásnak a ha -

zánkban is tapasztalt folyamatos csökkenése lehetetlenné teszi a tartós gazdasági növekedést és ez előbb-utóbb ki fog kényszeríteni egy újabb radikális beavatkozást az adósságspirálba. Azonban bármilyen radikális egy beavatkozás, ha az nem jár a rendszer lecserélésével, akkor csak ideiglenes megoldást eredményezhet.

Mi okozza, és ki irányítja a pénzhígulást?

Az árak állandó emelkedésének elsősorban az adósság hatványozott üte-mű növekedése az oka. A logikus az lenne, hogy először a teljesítményt hordozó termék és szolgáltatás jöjjön létre és csak ezt követően az eme teljesítményeket szimbolikusan jelző, önmagában értéktelen pénz. A magánpénzrendszerben azonban először a szimbólumot, azaz az absztrakt jelet alkotják meg, és csak ezután kell a gazdasági élet alanyainak létrehoz -

niuk ehhez az üres jelhez a tartalmat, azaz a konkrét termékeket és szolgáltatásokat. A kis költséggel, csaknem ingyen előállított jelek használati díja -

ként pedig tényleges teljesítménnyel kell fizetni a társadalomnak. Így kerül aztán az értéket előállítók munkájának az eredménye a pénzelőállítás és kamatszabályozás magánmonopóliumával rendelkező kis cs oporthoz.

Az infláció (általános árszintemelkedés) oka, hogy az árutömeghez vi -

szonyítva megnő a piacon keresletként megjelenő pénztömeg. Már elemeztük, hogy az adósságok kamatai számára újabb és újabb pénzteremtésre van szükség. Ha pedig ez a pénztömeg-növekedés nagyobb az árutömeg növekedésénél, akkor infláció jön létre. Természetesen más okokból is kerülhet több pénz a piacra. Így például az 1990-es években Magyarországon a pénzhiány ellenére hatósági áremelésekkel, és az import-

áruknak a forintleértékelést követő áremelkedésével tartották fenn az inflációt. Az ár az áru egységéért fizetendő pénzmennyiség. Ha ez a pénzmennyiség bármely okból nő, akkor emelkedik az ár, és egyben csökken a pénz vásárlóereje az adott áru vonatkozásában. Ha pedig az áremelkedés általános, akkor szinte minden áru vonatkozásában.

Mégis félrevezető az a sokat hangoztatott állítás, miszerint az inflációt az okozza, hogy „túl sok pénz vadászik túl kevés árura". Ez ugyanis az infláció okának megkerülésével csak a felszínen érzékelhető látszat egyik vonatkozására utal. Már a mindennapi tapasztalat is ellentmond ennek a 370

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

hamis állításnak, hiszen egyik üzletben sem „vadásznak" a vásárlók hatal -

mas pénzmennyiséggel a hiányzó árukra, hanem fordítva: rengeteg drágu-ló ám van és az embereknek nincs elég pénzük, hogy megvegyék, noha szükségük lenne rá. Az infláció, a pénz felhígulása, valójában csak nominá-

lisan, mennyiségileg, a számok növekedése szerint jelent „sok" pénzt. Ez a pénz minőségét, azaz vásárlóerejét tekintve kevesebb pénz, mert kisebb értéke van. Tény, hogy a jelenlegi magánpénzrendszerben a felvett kölcsönök összege gyorsan növekszik, de ennek az adósságpénznek a minő-

sége, tartalma állandóan romlik, vásárlóereje csökken.

A magyar államháztartás tartozása 2005 nyarán elérte a 13 ezer milliárd forintot. A magyarországi gazdaság egészére nehezedő adósság pedig 110 milliárd dollárra növekedett. Mivel ezután a bruttó tartozás után fizeti az ország — az állam és a magánszektor egyaránt — az adósságszolgálatot, ezért a hitelek és kamataik megfizetése után egyre kevesebb pénz marad a forgalomban az újratermelésre és a fogyasztásra. Ez utóbbira jutó rész egyre szűkül, ezért nem jut elég pénz a reálbérek és a nyugdíjak arányos növelésére. A reálbérek tartós csökkenése a rendszerváltás után versenyképesebbé tette az exportra termelő vállalatokat külföldön. A belföldi, nem exportra termelő gazdaság helyzete azonban a forgalomban lévő

pénz szűkülésével folyamatosan romlott. A pénzszűkülés vonta maga után az inflációt és a tömeges munkanélküliséget is. Az a vélekedés, hogy az infláció - a pénzhígulás — elsősorban emelkedő árakat és nem növekvő

eladósodást jelent, téves. Ahhoz hasonló látszattal van dolgunk, mint pl.

az, hogy „a Nap forog a Föld körül". Amikor több pénzt kell kiadnunk ugyanazért az áruért, figyelmünket az árak nominális, mennyiségi növekedése köti le és nem az, hogy a kezünkben lévő pénz minősége változott meg, annak csökkent a vásárlóértéke. A pénz vásárlóerejének a csökkené-

se viszont a kamat miatt hatványozottan növekvő eladósodás közveden következménye.

Ha egy vállalkozó vissza akarja fizetni a banknak növekvő kölcsönét kamataival együtt, emelnie kell árujának és szolgáltatásának az árát Az áru és a szolgáltatás ugyanaz marad, de előállítója most nagyobb árat kénytelen kérni érte, mivel költségei a hatványozott ütemben növekvő és kamatozó kölcsönökkel megemelkedtek. Az adósságra alapozott pénzrendszerben a pénzteremtés szükségszerűen gyorsuló ütemben növekszik. A kamatok fizetése egyre több és több hitel megteremtését és kikölcsönzését igényli. A felvett kölcsönök nagyobb része bizonyos idő elmúltával már csak a kamatok megfizetésére szolgál. A magánbankrendszer által a levegőből elő-

állított újabb és újabb kölcsönök használati díja, „kamata", már láttuk, hogy uzsorának vagy uzsorakamatnak tekinthető, mert egyrészt nem teljesítményt kifejező pénz használati díjáról van szó, másrészt pedig kizárólag 371

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

magánszemélyek gazdagodását szolgálja. A teljesítménnyel fedezett pénz kikölcsönzése után szedett használati díj, hasonlóan a bérbe adott lakás vagy autó bérleti díjához, jogosnak tekinthető. Ez az igazi kamat. Mivel közfeladatok ellátására fordítható törvényes állami bevételt képez, ezért jogosnak tekinthető az állam által kibocsátott és hitelbe adott pénz után szedett kamat is. Azonban mind az uzsorakamat, mind a jogos kamat be-

épül a termelési költségbe és növekedésük következményeként automati -

kusan hajtják fel az árakat.

Nézzük meg közelebbről, hogy miként eredményezi az adósság a pénz vásárlóerejének a csökkenését. Az adósság kamatai fizetéséhez nem elegendő hasonló összeget kölcsönvenni, mert az csak a meglévő adósság tovább görgetéséhez és a kamatok felhalmozódáshoz elegendő. Az adós-ságterhek csökkentéséhez természetesen több pénzre van szükség, ezért elkerülhetetlen az áruk és szolgáltatások árainak a felemelése, a termelé -

kenység fokozása, a munkabérnek és a rezsiköltségeknek a leszorítása. A termelékenység növelésének azonban fizikai, a munkabér csökkentésének pedig biológiai és szociális korlátai vannak. Az uzsorakamat növekedése viszont nem ismer ilyen korlátot.

Az adósságból álló magánpénzrendszerben a kölcsöntartozások és kamataik soha nem egyenlíthetők ki, mivel ennyi pénz egyeden időpontban sem áll a gazdaság rendelkezésére. Szükségszerűen újabb adósság felvételére van szükség a soron következő részletek törlesztésére, a kamatok fizetésére, a gazdasági tevékenység működtetéséhez és a megélhetéshez.

Ezzel az automatikusan növekvő adósságszolgálati teherrel csak az áruk és szolgáltatások árainak folyamatos emelésével lehet lépést tartani. A terme -

lési költségekbe beépülő uzsora növekedésével azonban a termelékenység nem tud lépést tartani, elsősorban ezért kell egyre több pénzt fizetni ugyanazért az áruért A pénz minőségének a romlását, azaz a vásárlóerejé-

nek a csökkenését a fogyasztói árindexek mérik. Egy képzeletbeli áruko-sárba beleteszik egy átlagos fogyasztó által vásárolt legfontosabb árucikke -

ket és szolgáltatásokat. Ezeknek az átlagárát aztán összevetik a következő

év hasonló áruinak és szolgáltatásainak átlagárával.

A pénz vásárlóerejének csökkenését, minőségromlását több tényező

együttes hatása okozza. Első tényező az, hogy az MNB már csak adóssá -

got, kamattal terhes kölcsönpénzt hoz forgalomba és 1996 óta teljesen be-szüntette kamatmentes pénz kibocsátását A másik tényező, hogy a ma -

gánvállalkozásként, üzleti alapon működő kereskedelmi bankok az MNB

által kreált adósságpénzt úgynevezett tartalékként használva, ennek a pénznek a többszörösét hitelezik ki kamatra. A pénzemberek tudják, de széles körben nem ismeretes, hogy a kereskedelmi bankok csak kisebb részben gazdálkodnak a saját alapjaikkal, illetve betéteseik pénzével. „Tar -

372

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

talékaiknak" — amely maga is túlnyomórészt adósságból tevődik össze — a többszörösét kölcsönzik ki, vagyis olyan pénzt, amellyel a hitelnyújtásig nem rendelkeztek. Ezt a kihelyezett pénzt a kölcsönfelvételkor, könyvelési technikákkal a semmiből állítják elő, azaz magáncélra működtetik a „ban -

kóprést". És itt van elrejtve a lényeg. A magántulajdonban lévő bankrendszer kisajátította magának az állami szuverenitás fontos részét képező

pénzkibocsátás monopóliumát, és ezt a kiemelkedő fontosságú állami felségjogot a saját magánmonopóliumává tette, a saját zsebére működteti. Ez ellenkezik a magyar alkotmány betűjével és szellemével, mert elvonja a demokratikus államtól és a politikai felelősséget egyedül viselő választott szervektől, az országgyűléstől és a kormánytól az alkotó jellegű hatalom -

gyakorlás egyik legfontosabb eszközét, és az egyik legfontosabb állami jö-

vedelmet.

Mit jelent az MNB függetlensége?

Kitől független és kitől függ mégis a de jure még állami, azonban de facto már privát magyar központi bank? Ha tehát az MNB — amint azt a sűrű

titkolódzás ellenére is ismertté vált tények bizonyítják — a magánbefektetőket, a privát pénzvagyon tulajdonosait támogatja és szolgálja ki monetá -

ris politikájával, akkor de facto magánintézményként, magánérdekek szolgá-

latában tevékenykedik, és mellékessé válik jogi státusa, hogy formailag még állami tulajdonú intézmény.

Ha az Országgyűlés és a kormány kényszeríteni tudná az MNB-t, hogy

készpénz-kibocsátási

monopóliumát,

kamat-és

árfolyamszabá-

lyozási, kötvénykibocsátási jogosultságait, azaz monetáris eszközrendszerét a közérdek szolgálatába állítsa, akkor de facto is valódi közintézmény, a nemzet egészének a bankja lehetne, nem csupán egy kivételezett embercsoport közellenőrzés alól kivont magánintézménye. Az MNB ma azért nevezhető félállaminak, mert ez a jogilag köztulajdonban lévő i ntézmény 1990 óta ténylegesen olyan monetáris politikát folytat, amely döntően a külföldi és belföldi pénzvagyon-tulajdonosoknak kedvez, az ő gazdagodá-

sukat szolgálja, az ő csoportérdekeinek ad elsőbbséget a magyar társadalom és legitim képviselője, a demokratikus magyar állam közösségi érdekeivel szemben. Az MNB elnöke saját hatáskörben 20 évre letitkosíthatja az általa vezetett intézménynek a közpénzekre vonatkozó döntéseit Pl. az MNB bécsi fiókbankja által elvesztegetett 90 milliárd forint veszteségre vonatkozó vizsgálat eredményeiről azért tagadta meg az MNB elnöke a közvélemény tájékoztatását 1999 májusában, mert azt az általa is fogalma -

zott MNB-törvény alapján banktitoknak lehet minősíteni.

A központi bankok két-és fél évszázados történelmében e bankok magánellenőrzésének két típusa érvényesült a különböző államokban. A 373

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

magánellenőrzés egyik típusa az, amikor a központi bank jogilag is teljesen magántulajdonba került, pl. a Bank of England különböző időszakokban, vagy az Egyesült Államok központi bankjának a szerepét betöltő magánkartell, a Federal Reserve System, amely kezdettől fogva százszázalékosan magántulajdonban volt és abban van a mai napig. A tényleges független -

séget mindkét intézménynél igyekeztek különböző módszerekkel, pl. va-lódi ellenőrzési hatáskörrel nem rendelkező felügyeleti szervekkel álcázni, de ezek csak a közvélemény megnyugtatását célozták, és nem érintették —

a teljes titoktartást is magába foglaló — függetlenséget.

A másik típus, amikor a központi bank jogilag állami tulajdonban marad, de ténylegesen magánellenőrzés alá kerül és hatáskörébe többé már egyik politikai felelősséggel rendelkező választott szerv sem szólhat bele.

Az MNB ebbe a második típusba tartozik olyan, elsősorban magánérdekeket kiszolgáló, titkosan működő intézmény, amely formailag állami tulajdonban van. Ha pedig ez a tényleges helyzet, akkor ugyanúgy nem szabadna megengedni, hogy az MNB készpénzt és számlapénzt teremthessen magáncélra a levegőből, ahogyan nem lehet ezt megengedni a magán-haszonra dolgozó kereskedelmi bankoknak sem. Egy ország forgalomban lévő pénzének előállítása nem tartozhat profitra dolgozó magánintézmé -

nyek hatáskörébe. Ha égy magánvállalkozás — de facto ma már az MNB is az — teremti meg és kölcsönzi ki a pénzt, akkor bármilyen más vállalkozást csődbe juttathat azzal, hogy visszahívja a számára nyújtott hiteleket és nem ad többé forgóeszközöket a működéséhez. Ez aláássa a szabad vál -

lalkozás lehetőségét, mivel a bankok, a bankrendszer és a befektetők be-hozhatatlan előnyt élveznek minden más üzleti vállalkozással, az értéket termelő reálgazdaság egészével szemben.

Ameddig haszonra dolgozó magánintézmények a pénzteremtés és kamatra hitelezés magánmonopóliumával rendelkeznek, addig minden más üzleti vállalkozással — és magával az állammal szemben is — fölény-helyzetbe kerülnek. Ez pedig aláássa a jogegyenlőséget, a jog uralmát, az egyenlő esélyek szabadságát, a szabad versenyen alapuló piacgazdaságot és a neki megfelelő politikai-társadalmi berendezkedést, a demokráciát. Minden monopólium — a magánpénzvagyon és magánpénzrendszer monopó-

liuma is — aláássa a szabad vállalkozáson alapuló piacgazdaságot. Ha pedig nincs piacgazdaság, vagy pedig csak egy monopóliumoknak kiszolgáltatott korcs piacgazdaság létezhet, akkor valódi politikai demokrácia sem lehet -

séges. A monopolrendszer politikai formája az autokratikus elituralom, hazánk esetében ez a pénzügyi elit demokratikus formákba burkolt egyre kevésbé álcázott uralmát jelenti.

374

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Van-e alternatívája a jelenlegi magánpénzrendszernek?

A jelenlegi magánpénzrendszer emberi találmány, nem megváltoztathatat -

lan természeti törvény. Ezért mód van hibáinak a kijavítására, ha pedig ez nem elég, akkor az egész rendszer tudományos elvek alapján kialakított új rendszerre való kicserélésére. A magánérdekeknek elsőbbséget adó MNB

ma már csak kamattal terhes adósságot hoz pénzként forgalomba. Ugyan -

is ezt kívánja tőle a kamatjáradékot húzó kül - és belföldi pénztulajdonosok érdeke. Ezt az adósságpénzt, megtetézve a meglévő és változatl anul to-vább növekedő kül-és belföldi tartozással egyszerűen matematikailag leheteden megfizetni. Az inflációs pénzromlásnak ez a magánpénzrendszer az első számú okozója az adósságpénz használati díja, az uzsora automatikus növekedésénél fogva. A magánérdekeket szolgáló visszaélés megakadályozása végett nem szabad megengedni, hogy a pénzteremtés életbevágóan fontos jogosultsága magánellenőrzés alá kerüljön, vagy ha már oda került, akkor magánmonopóliumban maradhasson a jövőben is.

Az a szűk réteg, amely a saját magánérdekei szerint tudja alakítani a gazdasági élet vérkeringését, amely ki tudja sajátítani magának az árucsere közútrendszerét, a pénzrendszert, az a valódi társadalmi hatalom birtoko -

sa. Nemcsak a pénzvagyont és a gazdasági életet ellenőrzi, de pénzügyi hatalma révén előbb-utóbb a politikai hatalom emeltyűi is a kezébe kerülnek.

Egyébként a korrupciónak is ez a rendszerbeli alapja. A pénzmonopólium birtokosai pénzügyi eszközökkel - legális és illegális módon — elkerülhetetlenül kiterjesztik befolyásukat a politikai-közéleti szférára is, amely nem képes a pénzügyi túlhatalom nyomásának ellenállni. Ezért nem sza -

bad a korrupció okait csupán esendő közéleti emberek jellembeli fogyaté -

kosságaiban keresnünk és kizárólag adminisztratív és büntetőjogi eszkö-

zökkel harcolni ellene. A közéleti morált a magánpénzrendszer nyerészkedő szelleme, uzsoraetikája ásta alá, ezért ezt a rendszert kell lecserélni, hogy kihúzzuk a talajt a korrupció alól.

Már említettük, hogy a pénz önmagában értéktelen szimbólum, csupán a tényleges teljesítményt tartalmazó áruk és szolgáltatások jele. Értéke nincs, de mégis szükséges segédeszköz, mert e semleges közvetítő közeg segítségével a különféle áruk könnyebben cserélhetők. A jelenlegi — széles körű munkamegosztáson nyugvó — magyar gazdaságban a megfelelő

nagyságú közvetítő közeg, azaz a kellő mennyiségű forgalomban lévő

pénz hiánya veszélyezteti a gazdasági tevékenység zavartalan folytatását.

Ezért minden olyan személy (a pénzvagyon tulajdonosai) és intézmény (a központi bank és a kereskedelmi bankok), aki és amely eldöntheti, hogy mennyi pénz legyen vagy ne legyen forgalomban, elképzelhetetlenül nagy hatalommal rendelkezik. A pénz hatalma azon nyugszik, amint arra már Silvio Gesell is rámutatott, hogy a pénzvagyon tulajdonosai meg tud-375

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

ják tagadni a használatát, és ezzel akadályozhatják az áruk és szolgáltatások életbevágóan fontos cseréjét. Egy olyan méretű munkamegosztás esetén, mint amilyen a jelenlegi globalizált világgazdaság, a pénznek szük -

ségszerűen központi szerepe van nemcsak a pénzügyi és gazdasági szférá-

ban, de a politikai hatalom globális befolyásolásában is.

A világméretű magánmonopóliummá alakult nemzetközi pénzrendszer urai ma fejezik be a szemünk előtt a reálgazdaság világméretű mono -

polizálását is. A globális pénzvagyon tulajdonosai, akik egyben a nemzet -

közi bankrendszer irányítói is, bármikor pénzhiányt tudnak előidézni a világgazdaságban és ennek a segítségével fel is tudják emelni ennek a közvetítő közegnek a nemzetközi árát. Ez az ár az a kamat, amely az államok feletti pénzhatalom első számú fellegvárában, a City of Londonban megha -

tározott bankközi kínálati kamatlábhoz, a Laborhoz igazodik világszerte.

(Minden ellenkező látszat ellenére a Wall Street és a FED csak második számú központjai ugyanezen államok feletti globális pénzhatalomnak.) A reálgazdaság fizikailag lehetséges növekedésétől elszakított, és a kamatok révén hatványozott ütemben növekvő pénzmennyiséget be kellene fek-tetni, méghozzá biztonságosan, azaz kellő fedezettel és jövedelmezően.

Egyre nagyobb volumenű stagnáló pénzmennyiség áll lesben, hogy megtalálja a maximális profitot hozó és biztonságos befektetést Az érem másik oldala, hogy bolygónk számos országában pedig nincs elegendő pénz nemcsak a gazdaság növekedéséhez, de a gazdasági tevékenység egyszerű, reproduktív folytatásához sem. A felvett kölcsönök kamatai — azok csupán időmúláshoz kötött automatikus növekedése miatt — visszafizethetet-lenné válnak. Így egyre több egyén, vállalat és állam jut csődbe. A csődök pedig a helyi vállalkozók — elsősorban a kis-és közepes vállalatok — tönk-remenését, továbbá növekvő és tartós, többé meg nem szüntedhető mun -

kanélküliséget eredményeznek.

Az a kis létszámú embercsoport, amelynek sikerült a globális pénzrendszert a maga számára kisajátítania és a magántulajdonává tennie, a pénzmonopólium belső törvényszerűségei révén napról napra egyre több pénzzel rendelkezik. Azok a gazdasági szereplők — legyenek akár egyének, vállalatok vagy államok — amelyek nem rendelkeznek pénzzel, s csak munkaerejüket és nyersanyagaikat tudják cserére felajánlani, bizonyos idő

elteltével mindig a vesztő pozíciójába kerülnek. A világgazdaság cserefo-lyamataiban az egyik gazdasági szereplőé - a befektető pénztulajdonosé -

a pénz, a másiké a nyersanyag, a munka, az áru és a szolgáltatás. Akinél a pénz van, az tud várni, válogatni, nem kell raktározási, szállítási költsége -

ket viselnie, az időjárástól tartania, nem kell félnie árujának a romlásától. A pénz mozgékony, nincs térhez, időhöz, kultúrához kötve. Ezzel szemben a nyersanyag, a munkaerő, a tudás, az anyagi termékek és szolgáltatások 376

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

mind a természeti és társadalmi körülmények, a tér és az idő nyomása alatt állanak; környezeti függőségük és az idő múlása miatt veszítenek érték ük-ből, sőt teljesen hasznavehetetlenné válnak. Az a fél, aki munkaerőt, árut és szolgáltatást visz a piacra (világpiacra), az mindig zsarolható. Ennek kö-

vetkezménye az egyenlőtlen csere, az alulfizetés. De a zsarolás gyakran a korrupció, a kényszermunka és az éhbér formájában is megjelenik.

A pénzrendszeren alapuló gazdaság előnyei a cseregazdálkodással szemben vitathatatlanok. A fejlett, magas szintű munkamegosztáson alapuló, modern gazdaság pénzrendszer nélkül nem működhet. A jelenlegi —

most már Magyarországon is hiánytalanul bevezetett — magánpénzrendszer azonban olyan belső és kiküszöbölhetetlen ellentmondásokkal ren -

delkezik (pl. a pénzmennyiség hatványozottan nő és teljesen elszakadt a reálgazdasági folyamatoktól, a kamatmechanizmus elszívja az erőforrásokat, lerombolja a szociális intézményrendszert, felesleges növekedésre kényszeríti a gazdaságot, jóvátehetetlenül pusztítva a természeti környeze -

tet), hogy ezt a magánpénzrendszert vissza kell venni köztulajdonba és ismét szigorú közellenőrzés mellett, alkotmányosan szabályozva szabad csak működtetni. Módunkban áll ésszerűen gyakorolni a népszuverenitásból folyó és a társadalom egészét megillető pénzügyi szuverenitást, távol tartva az alkotmányosan irányított pénzrendszert az ingadozó pár tpolitikák gyakran partikuláris és napi érdekeket érvényesíteni akaró közvetlen beavatkozásaitól. Kizárólag a demokratikusan választott és politikai fele -

lősséggel rendelkező állami testületeknek szabad csak a pénzt megterem -

teniük és forgalomba hozniuk Erre szolgál a közpénzrendszerre áttérés.

III. A közpénzrendszer köztes modellje

A jelenlegi magánpénzrendszer nem természeti törvényen alapul — mint pl. a gravitáció, a fény sebessége stb. — hanem emberi találmány. Közmegegyezésen alapuló szabályokból áll, egy kártyajátékhoz hasonlítható. Semmi akadálya sincs annak, hogy a jelenlegi strukturálisan elhibázott magán -

pénzrendszert egy ésszerűbb közpénzrendszerrel váltsuk fel. Lehetséges olyan pénzrendszert létrehozni, amelyből hiányzik az uzsora jellegű kamat és az általa előidézett abnormális növekedési kényszer. Ezáltal kikü -

szöbölhető az eladósodás kényszere és feloldható az optimális gazdasági növekedés és az ökológiai követelmények közötti kibékíthetetlen ellent -

mondás.

A közpénzrendszerben nem a magánkontroll alatt álló központi ban -

kok és a magántulajdonban lévő kereskedelmi bankok bocsátják ki a pénzt, hanem az egyes államok alkotmányosan ezzel a feladattal megbízott hatóságai, pl. a magyar államkincstár. Ö a pénzügyi szuverenitás gyakorlója megfelelő parlamenti és kormányzati ellenőrzés mellett. A magánbank-377

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

rendszer ezután már csak a betéteseiktől összegyűjtött és szükség esetén az államkincstártól hitelbe kapott pénzt kölcsönözheti ki ügyfeleinek A gazdasági aktivitáshoz szükséges pénzt az államkincstár, mint legfőbb monetáris hatóság bocsátja ki és adja kölcsönbe közvetlenül a gazdasági élet szereplőinek és a kereskedelmi bankoknak, mondjuk 2 százalék kamatra. A kereskedelmi bankok aztán ezt a pénzt tovább kölcsönözhetik azoknak, akiknek további hitelekre van szükségük. A bankok által nyújtott hitelek kamata azonban már magasabb lesz, mondjuk 3—3,5 százalék, mint a kincstár által számított kamat, mivel ez az 1—1,5 százalék különbözet biztosítja a jövedelmező működésükhöz szükséges hasznot.

Ennél jobb megoldás lenne az a társadalmasított hitelrendszer, amelyet Síklaky István és Éliás Ádám dolgozott ki.7 Eszerint köztiszteletben álló személyekből határozott időre szóló közveden választással helyi, középszintű és országos hiteltestületek létesülnének, amelyek munkáját szakértők segítenék. Az Országgyűlés határozná meg a központi költségvetés, az adók és a központi forrásból nyújtott hitelek éves keretét. A hitelek elosztása, a hitelfelvételek megállapítása és az állami pénzügyekkel kapcsolatos minden további döntés azonban már a hiteltestületek hatásköré-

be tartozna, amelyek nyilvánosan működnének. A kereskedelmi bankok csak a technikai lebonyolítást végeznék.

A már idézett Magyar modell c. tanulmány helyesen állapítja meg, hogy az állam feladata gondoskodni arról, hogy elegendő csereeszköz, pénz áll -

jon a polgárok rendelkezésére ugyanolyan állami szolgáltatásként, mint a közbiztonság, az alapoktatás, az egészségügyi ellátás biztosítása, a közút -

rendszer fenntartása, gátak építése stb. A gazdasági tevékenységhez szükséges pénzt — a többi közszolgáltatáshoz hasonlóan — önköltségen kell az iparban, a mezőgazdaságban és a szolgáltatásban dolgozó vállalkozók rendelkezésére bocsátani. A pénz önköltsége az a csekély mértékű kamat, amely fedezi a pénz előállításának, forgalomba hozatalának és kezelésének a költségét, valamint az az összeg, amely fedezi a gondos hitelkihelyezés esetén is bekövetkezhető veszteségeket. Ezért indokolt csupán 1-2%-os kamatot felszámolni. A hitelszövetkezetek takarékpénztárak és kereskedelmi bankok is nyújthatnának hiteleket olyan feltételekkel, amelyeket a hi -

telt igénylők elfogadnának. Szigorú szabály írná elő, hogy — a jelenlegi gyakorlattól eltérően — a kihelyezhető hitelek összege ne haladhassa meg a pénzintézet saját tőkéje és a nála elhelyezett lekötött betétek együttes ösz -

szegét.

A közpénzrendszerben a kormány által összeállított és az országgyűlés által jóváhagyott költségvetés pénzügyi fedezetét teljes egészében az államkincstár teremti meg és bocsátja kamatmentesen a kormány rendelkezésére, mint a pénzkibocsátás monopóliu-378

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

mával rendelkező monetáris hatóság. Így a gazdaság számára meghatározott mennyiségű kamatozó és kamatmentes pénz lesz forgalomban. Egy év elmúltával a magánszektor visszafizeti a bevé-

teléből az államkincstárnak a közvetlenül kapott állami hiteleket, a kereskedelmi bankoknak pedig a tőlük felvett kölcsönöket. Ezután a kereskedelmi bankok is visszafizetik az államkincstárnak az általuk felvett hiteleket. Az államkincstár a visszafizetett összegeket azonnal kivonja a forgalomból és megsemmisíti. A magánpénzrendszertől eltérően az új közpénzrendszerben a megsemmisítés után is forgalomban marad még annyi kamatmentes pénz - ez a költségvetés finanszírozásával került oda -, amely elegendő, hogy a hiteleket igénybe vevők kifizethessék az esedékessé váló kamatokat is. Az adósok megfizetik a bankoknak a főkövetelést, plusz a 3—

3,5% kamatot, és ezzel teljesen adósmentessé válnak A bankok pedig megfizetik a kincstárnak a tőle felvett hiteleket és a 2% kamatot.

Ilyen közpénzrendszer esetén egyik magyarországi vállalkozó sem kényszerülne arra, hogy újabb kölcsönt vegyen fel a kamatok megfizetésé-

re csupán azért, mert nincs elég forgalomban lévő pénz a hitelek és a ka -

matok egyidejű visszafizetésére. A költségvetés által a pénzforgalomba juttatott kamatmentes pénz elegendő ahhoz, hogy a kamatok megfizetése után is maradjon még elegendő pénz a forgalomban. Ha azonban a költségvetés kiadásai nagyobbak mint az az összeg, ami az államkincstárhoz befolyik, és ott megsemmisítésre kerül, akkor úgy lehet egyensúlyban — az-az inflációtól mentes állapotban - tartani a pénzrendszert, hogy a kormány és a parlament olyan nagyságrendű adót vet ki, amely az adóbefize -

tések formájában megmaradó fölös pénzt is kivonja a forgalomból. Az adó beszedését követően aztán a kincstár ezt a pénz is megsemmisíti. Ez a pénzirányítási mód azt is jelzi, hogy a közpénzrendszerben nincs szükség állandó adók kivetésére. A 100 százalékos egyensúly kialakítása a gyakorlatban nem érhető el, de erre nincs is szükség. Csupán az szükséges, hogy a forgalomban lévő pénz mennyisége mindig elegendő legyen a felvett hi -

telek és kamataik egyidejű megfizetésére és ne kelljen csupán a kamatok fizetése végett további hiteleket felvenni.

Egy ilyen közpénzrendszerben — szilárd árak esetén — az államnak már nem lenne többé szüksége adóbevételekre ahhoz, hogy fenntartsa a gazdasági élet egyensúlyát. Ha azonban a gazdasági élet több pénz forgalomba hozatalát igényli az államkincstár részéről, akkor ezt a többlet pénzt adók kivetésével kell kivonni a forgalomból az infláció elkerülése végett. A forgalomba kerülő pénz sem lesz csupán a kincstár által kibocsá-

tott kamatozó kölcsönök, valamint a költségvetés kiadásait fedez ő ka-379

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

matmentes pénzek kombinációja. Ha a gazdaság több pénzt igényel, egyes esetekben elégséges csupán az adózás mérséklése és a kamatlábak csökkentése. A döntő fontosságú azonban az, hogy a forgalomban lévő pénz mennyiségét, az adók kivetését vagy törlését, a kamatlábak emelését vagy csökkentését — a kereslet és kínálat alapján — a gazdaság objektív szükségleteihez igazodóan a demokratikus állam erre illetékes és politikai felelős -

séggel tartozó szerve és ne egy monopolhelyzetben lévő, felelősségre nem vonható, szűk csoport határozza meg elkerülhetetlenül önző és partikulá-

ris magánérdekei szerint. És mindez pedig csak nyíltan, a lakosság széles körű tájékoztatásával történhessen.

Arra a kérdésre, hogy miért vonunk ki pénzt a gazdaságból, amikor a gazdasági életnek több pénzre van szüksége, ezt válaszolhatjuk: Ha az ál -

lam konkrét feladathoz kötött, kamatmentes pénzteremtéssel finanszíroz -

za a költségvetés kiadásait, akkor ezt a pénzt a feladat teljesülése után — az infláció elkerülése végett - ki kell vonni a pénzforgalomból, hogy aztán újabb konkrét feladatok legyenek finanszírozhatók újabb kamatmentes pénz kibocsátásával. Ezért van az, hogy a konkrét feladathoz kötött ka -

matmentes finanszírozás nem okoz inflációt, amint azt számos történelmi példa is igazolja. (Pl. a dr. Wilhelm Lautenbach által kidolgozott és 1933

után sikeresen végrehajtott terv Németországban,8 vagy az Egyesült Államok hadiiparának a finanszírozása a két világháború alatt, vagy a Channel -

szigetekhez tartozó Guernsey és Jersey, ahol 1815 óta igen sikeres kamatmentes közpénzrendszer van forgalomban. Csak helyszűke miatt nem so-roljuk fel a további konkrét példákat.)9

Nem könnyű, de elvben megoldható számítástechnikai kérdés — vagyis konvergens probléma —, hogy milyen informatikai mechanizmussal illetve milyen számítási mód alkalmazásával mérjék a piaci kínálat (árutö -

meg) és kereslet (pénztömeg) dinamikus egyensúlyát az optimális pénzmennyiség meghatározása és forgalomba hozatala érdekében.

A jövőbeli kőzpénzrendszer előnyei

A közpénzrendszer első számú haszna, hogy nem kell sem külföldről, sem belföldről felvenni piaci kamatozású kölcsönöket, mivel az állam fedezni tudja a gazdaság teljes pénzszükségletét. Második haszna, hogy mindig lesz elég pénz a főkövetelés és a kamatok egyidejű és együttes visz-szafizetésére. Megszűnik az adósságspirál, végleg ki lehet kerülni az „adós-ságfizetés, még nagyobb eladósodás" ördögi köréből. Harmadik haszna, hogy csökken a magánkamatok szerepe, az állam által nyújtott kölcsönök kamatai közcélokat, a költségvetés kiadásainak a fedezését szolgálják. Negyedik haszna, hogy megszűnik a magánbankrendszer által a semmiből, könyvelési úton alkotott magánpénz után szedett uzsora, amelyet a köz -

380

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

nyelv kamatnak nevez, de mint már utaltunk rá, nem tekinthető annak, mert nem teljesítménnyel fedezett megtakarítás használati díja, hanem csak fedezet nélküli, üres szimbólum kikölcsönzési díja. A közpénzrendszer ötödik haszna, hogy csak annyit és akkor kell adóztatni, ha és amikor az állam kiadásai tetemes mennyiségű kamatmentes pénz kibocsátását igénylik. Akkor ezt a többletpénzt adóval ki kell és lehet vonni a pénzfor -

galomból és így megelőzhető az infláció. A hatodik haszon, hogy ez a rendszer alkotmányosan, szigorúan pártpolitikától mentesen működtethető. Mivel szigorú felügyelet alatt álló állami intézmény, a kincstár működte -

ti, ezért nem állhat partikuláris érdekek szolgálatában és nem használható fel privát nyerészkedés céljára. Spekulációs célokat szolgáló pénzszűke, infláció és defláció, gazdasági visszaesés többé már nem idézhető elő. A közpénzrendszer hetedik haszna, hogy lehetővé teszi a gazdaság kiegyensúlyozott, folyamatos növekedését, a munkanélküliség minimumra csökkentését, az infláció és a defláció kiküszöbölését. A nyolcadik haszon az állami költségvetés egyensúlyának tartós biztosítása, a csökkenő adózás, a kincstárba befolyó kamatjövedelmek közmunkákra, közcélú feladatokra fordítása. Mindez lehetővé teszi a jóléti állam szociális intézményrendsze -

rének az újraépítését, fenntartását, továbbfejlesztését. A közpénzrendszer kilencedik haszna: segítségével biztosítható, hogy csak a reálgazdaság tényleges növekedése, az áruk és szolgáltatások bővülése arányában kerüljön pénz a forgalomba. Ez visszaállítja az értékterm elő tevékenység el-sőbbségét a spekulációs, parazita jellegű pénzforgatási tevékenységgel szemben.

A közpénzrendszer tizedik haszna, hogy megszünteti a korrupció legfontosabb, a jelenlegi pénzrendszer által gerjesztett okát. A magánpénz -

vagyon tulajdonosai ma a pénzügyi és vagyoni juttatások legváltozatosabb formáival befolyásolják a náluknál sokkal kevésbé megfizetett politikai és igazgatási elitet. Felszámolható a pénzügyi és bankszféra indokolatlan túl -

fizetése a reálszférához és a politikai-közigazgatási szférához viszonyítva.

Visszaállítható a teljesítményelv a gazdasági, társadalmi és közéleti érvé -

nyesülés terén. Ha egy privilegizált csoport magánpénz-monopóliuma ré-

vén már nem vonhatja magához a többi ember munkájának eredményét, akkor megindulhat az erkölcsi tisztulás és létrejöhet egy igazságosabb tár -

sadalom.

A külföld és az új magyar közpénzrendszer

Az államok feletti pénzhatalmat szolgaian kiszolgáló magyar pénzügyi elit azt sugallja, hogy nem tehetünk semmit, mert Magyarország oly mérté kben be van ágyazódva a nemzetközi pénzrendszerbe, hogy minden külön út lehetetlen és eleve kudarcra van ítélve, hiszen a globális pénzrendszer 381

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

irányítói minden eszközzel meg fogják akadályozni a közpénzrendszer bevezetését Magyarországon. Ez az ellenvetés vagy tájékozatlanságból fakad, vagy merő defetizmus, s csak arra jó, hogy ne keressük a jelenlegi — nyilvánvalóan súlyos konstrukciós hibában szenvedő — magánpénzrendszer gyökeres megreformálásának a módozatait

Feladatunk most az, hogy átgondoljuk, miként alakulhat reálisan az új magyar közpénzrendszer és a nemzetközi magánpénzrendszer kapcsolata.

Ha a magyar gazdaság szereplői folyamatosan és olcsón elegendő tőkéhez jutnak az államkincstártól, akkor csak az import fedezéséhez szükséges külföldi devizára van szükség. Azt a célt kell tehát kitűzni a magyar gazda -

ság elé, hogy importkiadásait fedezze exportjának bevétele. Ez nem köny-nyű, de elérhető célkitűzés. Az Európai Unió nem bánik egyenlő félként Magyarországgal. Újra kell tárgyalni az uniós tagság feltételeit az egyenlő

elbánás és a viszonosság elvei alapján. Ha ez nem járna eredménnyel, akkor átmenetileg fel kell függeszteni az uniós tagságot. Magyarország így egyedül is rátérhetne a saját érdekeit védő gazdaságpolitikára. Ehhez természetesen politikai bátorságra van szükség a jelenlegi szervilis alkalmaz -

kodás helyett. Kockázatvállalás nélkül nem lehet valódi eredményt elérni.

Már Lenau, a pesti német nyelvű kiváló költő is megírta: "Aki nem teszi kockára az életet, az nem nyerheti meg az életet."

Első lépésként el kellene érni a magyar illetékeseknek az importkiadá-

sok radikális csökkentését. Csakis azt szabad importból fedeznie - modern technológia, Magyarországon hiányzó fontos nyersanyagok és nem előállítható termékek, szolgáltatások —, ami életbevágó a magyar gazdaság működéséhez. Fel kell karolni a hazai termékek és szolgáltatások igénybevételét a nélkülözhető import kiváltására és az exportkényszer enyhítésére.

Ha sikerül egyensúlyba hozni az importot és az exportot, akkor fokozatosan kiküszöbölhető a devizakölcsönök felvétele a nemzetközi pénzpiacokon.

A legnehezebb kérdés az, hogy miként lehetne megszabadulni a máris hatalmas méretű és megfizethetetlen külföldi tartozásoktól. Magyarország külföldi össztartozása szakértők számításai alapján 2005 nyarán elérte a 110 milliárd dollárt. Ezt az adósságot „kinőni" nem lehet. Az eladósodás folyamatosan nőtt a rendszerváltás óta. Ezen az sem változtatott, hogy a privatizációból befolyt több milliárd dollárt az MNB — csaknem kizárólag

— a külföldi adósság törlesztésére fordította. Ez a tényállás azt mutatja, hogy a külföldi adósság vonatkozásában elkerülhetetlen új lapot nyitni.

Magyarország az 1973-tól 1989-ig terjedő időszakban felvett mintegy 1 milliárd dollár hitel után kifizetett 11 milliárd dollár kamatot, mégis a külföldi bruttó tartozása 1990-ben 21 milliárd dollárra növekedett az 382

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

MNB által készített tanulmány adatai szerint. (MNB Műhelytanulmányok, 1993, 56. old.)

Minthogy a globális magánpénzrendszerbe beépített kamatmechanizmus uzsoraelvonása gyakorlatilag semmilyen időpontban sem teszi lehetővé ennek az egyre nagyobb összegű adósságspirálnak az áttörését, ezért az ország vezetésének vagy az időtlen időkig való növekvő mértékű

adósságszolgálat, vagy pedig az adósságelengedés iránti tárgyalások azonnali megkezdése között lehet választania - Nestor Kirchnernek, Argentína jelenlegi elnökének a példáját követve. Kirchner elnök arra hivatkozva, hogy országa már sokszorosan visszafizette kamatok és adósságszolgálat formájában a kapott kölcsönöket, leállította a további fizetést. Felajánlotta, hogy egy hosszabb idejű átütemezés után a tartozás egy részét Buenos Aires hajlandó megfizetni azoknak a hitelezőknek, akikkel sikerül megálla -

podnia. Argentína ezt követően sikeresen fejlődik, nőtt a gazdaság teljesítménye és emelkedett az életszínvonal. A nemzetközi pénzügyi közösség nem alkalmazott büntető szankciókat, mert nem érdekelt abban, hogy megfojtsa azt a tyúkot, amely neki tojja az aranytojásokat.

Magyarország felelős vezetőinek is tudomásul kell venni, hogy az adósság egy részét egyszerűen — mint megfizethetetlent — le kell íratni. Ez kényelmetlen, hálátlan, sok türelmet és diplomáciai ügyességet igénylő szi -

szifuszi feladat, de végül is nem lehet kitérni előle. Ma már ismeretesek azok a tények, hogy több nemzetközi bank és pénzintézet is leírta a Magyarországnak nyújtott kölcsöneit az 1990-es évek elején. De amikor lát-ták, hogy az ország kormányzata és pénzügyi vezetése még a pénzügyi összeomlás közvetlen veszélyének az időszakában is rendületlenül teljesíti adósságszolgálati kötelezettségeit, a magyar lakosság pedig birkatürelem -

mel, szinte minden ellenállás nélkül elviseli életkörülményeinek a nagyará-

nyú romlását, akkor adósságelengedési terveiket féketették. (Soros György A globális kapitalizmus válsága c. könyvében ezeket írja: „Magyarországon például az első demokratikus választások ragyogó alkalmat teremtettek volna arra, hogy a múltban felvett adósságokat és az új kormány felvállalta kötelezettségeket elkülönítsék egymástól. Én támogattam volna ezt a ter -

vet, ám Antall József, a későbbi miniszterelnök ellenezte: nem volt hajlan -

dó ujjat húzni Németországgal, Magyarország legnagyobb hitelezőjé-

vel.")10 A növekvő eladósodás spirálját végül is le kell állítani. Az adósságnak arra a részére pedig, amelyet nem lehet leíratni, fizetési moratóriumot kell kiharcolni. Az Országgyűlésnek törvényben kell megtiltania újabb nemzetközi hitelek felvételét államkötvények és MNB-kötvények piacra dobásával. Amíg leépül a külső tartozás, addig korlátozni kell a deviza kivi -

telét Magyarországról. Újból ellenőrizni kell a devizamozgást, hogy az or -

szág fizetőképessége fennmaradhasson.

383

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Az egyik szokásos ellenvetés, hogy Magyarország csak kis részben kapott hiteleket államoktól és a nem privát nemzetközi pénzintézetektől. A külföldi kölcsönök nagy részét kereskedelmi, azaz magántulajdonú bankoktól vette fel és ma már elsősorban azoknak a kisbefektetőknek tartozik, akik magyar állampapírokba és MNB-kötvényekbe fektették be pénzüket Nekik nem lehet megtagadni a kölcsönök és kamataik maradéktalan és pontos visszafizetését. Aki tanulmányozza a részleteket, az tudja, hogy ez is féligazságokat tartalmazó, lényegében félrevezető érvelés.

A Magyarországnak hitelező - magántulajdonban lévő - nagy kereskedelmi bankok és befektető intézetek mind rendelkeznek a megfizethetetlen hitelek leírását fedező biztonsági keretekkel. Azok a kisbefektetők akik megvásárolták a magyar állam és az MNB hitelleveleit, ezekhez az ér -

tékpapírokhoz a nagybankok és befektetői alapok közvetítésével jutottak Ezek pedig financiálisan elég erősek ahhoz, hogy veszteségeik fedezésére félretett alapjaikból a magyar államadósság egy részét leírják, elengedjék átütemezzék. Ezek a pénzügyi intézmények és tulajdonosaik már busásan visszakapták befektetett pénzüket. „Veszteségeiket" pedig leírhatják az adóikból.

Egy másik szokásos ellenvetés, hogy Magyarország külföldi tartozása ma már nagyrészt a magánszektor által felvett kölcsönökből tevődik össze és olyan privát tartozásnak minősül, amelybe a közérdeket képviselő állam már nem szólhat bele. Ezt az adósságot természetesen másképpen kell le-

építeni, mint az állam által felvett hiteleket. Ha a magyar gazdasági szerep -

lők számára kellő mennyiségben fog rendelkezésre állni olcsó hazai hitel akkor kevésbé lesznek rászorulva arra, hogy drága külföldi devizahiteleket vegyenek fel. A közpénzrendszer szilárd és folyamatos pénzellátása olyan tartós gazdasági növekedést tesz lehetővé, amely biztosíthatja a magán -

szektor számára, hogy külföldi kölcsönei jelentős részétől viszonylag rövid idő alatt megszabaduljon.

Egy ilyen lépés államférfiúi bátorságot igényel, de radikális fordulat nélkül a magyar társadalom erőforrásai továbbra is külföldre áramlanak úgy, hogy a magyar nép nem kap érte cserébe semmit. Meg kell szabadulni a Magyarországra importált - rákényszerített - magánpénzrendszertől! Az elszegényedésnek és a kamatfüggőségnek ezt a rendszerét, amely gyakorlatilag zsákutcába vitte az 1989 utáni magyar áta lakulást mert példa nélkül álló mértékben elszegényítette a magyar társadalom túl -

nyomó részét, mielőbb át kell alakítani közpénzrendszerré, még mielőtt a globális magánpénzrendszer - belső ellentmondásai következtében - katasztrofálisan összeomlik.

Ameddig haszonra dolgozó magánintézmények — a jogilag állami, de ténylegesen privát MNB és a kereskedelmi bankok - rendelkeznek a 384

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

pénzteremtés és kamatra hitelezés monopóliumával, addig szükségszerűen fölénybe kerülnek minden más üzleti vállalkozással és magával az állammal szemben is. Ez utat enged a csoportönzés érvényesülésének, a pénzhatalommal való társadalmi méretű visszaélésnek, aláássa az egyenlő esé -

lyek szabadságát, a szabad versenyen alapuló piacgazdaságot, végső soron a demokrácia alapjait. A pénzrendszer Magyarországon 1989 után fokozatosan egy szűk réteg magánmonopóliumává vált. Ez a magánmonopol -

rendszer, mint már említettük, nemcsak ellentéte a szabad vállalkozáson alapuló piacgazdaságnak, de a politikai hatalmat is elkerülhetetlenül egy szűk elit kezébe összpontosítja. Eddig egyeden kormány sem tett kísérletet ennek a monopolhatalomnak a korlátozására. Az 1989 utáni kormányok és a különböző összetételű országgyűlések mind kiadták a kezükből az ál -

lamirányítás és a kormányzás legfontosabb feltételét és eszközrendszerét képező monetáris hatalmat. Megelégedtek az alárendelt fiskális hatáskörrel. Beszedték az adót és összeállították a költségvetést, jól -rosszul elosztva annak 2/3-át, míg a harmadik harmadát már évek óta átutalják ka -

matként a pénzvagyon tulajdonosainak. (Így demokratikus kormányaink a magánpénzvagyon hivatalos és közpénzből fizetett kamatbeszedőivé is váltak.)

Jelenleg a monetáris és nem a fiskális hatalomnak van döntő súlya a kormányzásban, mert minden elfogadott törvény és kormányintézkedés végrehajtása pénzforrásokat igényel. Ezeket a forrásokat pedig az igen korlátozott fiskális, adóztatási módszerek helyett monetáris eszközrend -

szerrel lehet és kell biztosítani. Monetáris eszközökkel előállított források nélkül ugyanis a politikai döntések egyszerűen nem hajthatók végre. Ezért Magyarországon valójában az dönt a legfontosabb stratégiai és politikai kérdésekről, aki ezt a monetáris hatalmat birtokolja. Olyan történelmi kor -

szakban élünk, amikor nem lehet sem érdemben törvényeket hozni, sem az országot kormányozni, ha ennek a monetáris hatalomnak a belső szer -

kezetét, működési törvényszerűségeit legalább alapfokon nem ismerik a döntéshozók. Elfogadhatatlan az a törvényhozók részéről gyakran elhangzó mentegetőzés, hogy „nem tanult szakmám a közgazdaságtan és ezért nem értek — még alapfokon sem — a pénzügyekhez." Aki most képviselői vagy más közhivatalt vállal, annak kötelező minimumként rendelkeznie bizonyos monetáris ismeretekkel is a pénzrendszer működéséről, mert enélkül ma semmilyen kérdésben sem lehet helyes döntést hozni.

IV. Amit a jelenlegi pénzrendszeren belül is megtehetünk 1. Korlátozni kell az MNB túlhatalmát, ezért az első teendő módosítani a feles törvénynek számító MNB-törvényt. Meg kell tiltani, hogy az MNB

elnöke saját hatáskörében 20 évre letitkosíthassa a társadalom egészét sú-

385

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

lyosan érintő monetáris döntéseit. A társadalomnak joga van ahhoz, hogy tudja: mi történik a pénzével?11

2. Vissza kell állítani az 1996-os állapotnak megfelelően az ún. „Nullás állományt". (A magyar állam korábban kiadásai egy részét saját kibocsátá -

sú pénzzel finanszírozta és ezért nem fizetett kamatot. Nem fizetett kama -

tot a deviza-árkülönbözetből felhalmozódó összegek után sem, hiszen az állam egyik zsebe tartozott a másik zsebének. Ezt az összeget „Nulla kamatozású" tartozásként tartotta nyilván az MNB. Ezt a mintegy 2000 mil -

liárd forintra rúgó összeget alakították át piaci kamatozásúvá 1996 -ban és 1997-ben az ún. „adósságcsere" keretében.) 3. Vissza kell állítani az államnak az a jogát, hogy a költségvetési hiánv egy részét (a költségvetés legalább 4—5%-át kitevő összeg erejéig) kamatmentes állami pénzteremtéssel finanszírozhassa drága, piaci kamatozású hitelek helyett. Bővíteni kell a kamatmentes finanszírozás egyéb lehetősé-

geit is, és vissza kell térni az alacsony kamatozású állami hitelezés gyakorla -

tához. A konkrét feladathoz kötött kamatmentes állami finanszírozás nem okoz inflációt.

4. A jelenlegi monetáris gyakorlat kiiktatta a gazdálkodásból a ter melő-

kereskedelmi tevékenységet ösztönző kereskedelmi váltót és így eltűnt az a pénzügyi eszköz a gazdasági életből, amely a reálgazdasági szereplők között hitelez, azaz pénzt teremt anélkül, hogy inflációt váltana ki. Miként azt Varga István (kézirat, 1999) megállapítja:

" A bankkonszolidáció kapcsán az állam nem várta el a váltófizetés, azaz a végső leszámítolás helyreállítását, most a Postabank vagy az MFB, ne -

tán az MNB megsegítése során sem. A Fidesz 600 pontos kormányprog-ramjában mindössze három sor foglalkozik a pénzügyi folyamatokkal, de annak sincs érdemi tartalma. A 40 pontos programból sem valósította meg a pénzügyi rendszer vállalkozásbaráttá tételét."

Haladéktalanul létre kell hozni — állami garanciális alappal — egy váltóle-számítoló intézményt, amely a bankrendszerben megteremti a reálgazdasági szereplők egymás közötti hitelezésének mechanizmusát, mint végső

leszámítoló. Varga István azt javasolja, hogy azokat a bankokat, amelyek ennek forgalmát akadályozzák — működési engedélyük bevonásával —, ki kell szorítani a bankszférából. Kétségtelen, hogy ily módon jelentős pénzforrást lehetne megnyitni a reálgazdaság számára az infláció veszélye nél -

kül.

5. Következő lépésként meg kell kezdeni az állampapírok jegybankpénzzel finanszírozott felvásárlását és a befolyt ellenértéknek az állami költségvetésben történő felhasználását Az adósságállomány ilyen módon 386

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

való leépítése forrást teremt a halaszthatatlan állami feladatok finanszíro -

zására. A költségvetés egyharmadát elnyelő kamatterhet néhány év alatt a negyedére lehetne csökkenteni Milton Friedman Nobel-díjas közgazdász erre vonatkozóan kidolgozott javaslatainak a gyakorlatba történő átülteté -

sével.

6. El kell érni, hogy a reálgazdaság profitja nagyobb legyen, mint az ál -

lamkötvények kamata. Ennek hiányában - mutatott rá Kopátsy Sándor (kézirat, 1998) — nincs megfelelő gazdasági növekedés, hiszen a tőke és a megtakarítás a pénzpiacra mennek. Csak annyi állampapírt szabad kibo -

csátani, amennyi vevőre talál a reálgazdaságban elérhető profitnál kisebb kamatok mellett is. Az új jegybanki törvénynek ki kell mondania, hogy csak annyi államkötvényt szabad kibocsátani, amennyire a profimái kisebb kamat mellett is van kereslet.

7. A reálgazdaság rendelkezésére álló pénzmennyiség, az Ml és az M2

bővítésével olyan helyzetet kell teremteni, amelyben a reálgazdaság kapaci -

tásai optimálisan, minimális önköltséget eredményező módon vannak kihasználva. A kamatterhek miatt folyamatosan emelni kell az árakat, mert egyébként veszteség keletkezne. Magyarországon a kínálati árat ma a kapacitások jobb kihasználásával lehet csökkenteni. Jelenleg a bér sokkal kisebb költséget jelent, mint az állami elvonás, ezért a bérek visszafogásával nem lehet fékezni az áremelkedéseket

8. Meg kell szüntetni azt a gyakorlatot, hogy a költségvetés az elkülö-

nített alapok fel nem használásával támogatja az MNB -t. A monetáris bá-

zis a GDP-hez viszonyítva jelentősen csökkent az 1986 évihez képest. Az MNB pénzügyi politikája következtében erőteljes pénzkivonás van folyamatban a reálgazdaságból.

9. A bankrendszernek ismét hiteleznie kell a vállalkozásokat Törvény-nyel kell kötelezni a jegybankot és a kereskedelmi bankokat arra, hogy ne vonulhassanak ki az érték-előállító gazdasági tevékenység pénzügyi közvetítéséből. Mind a rendelkezésre álló pénztömegnek, mind e pénz monetá-

ris kezelésének ismét a reálgazdaság működését kell szolgálnia.

10. Át kell venni a japán jegybank gyakorlatát. A Japán Nemzeti Bank kétévenként mintegy 1000 milliárd dollár kamatmentes jegyban ki pénzzel látja el a japán gazdaságot, mégsincs infláció, sőt egyedülálló jelenségként az 1990-es évek végén megjelent a negatív kamat. A japán kereskedelmi bankoknak nincs szükségük pénzbetétekre, ugyanakkor a reálgazdaság irányában szabadulni akarnak felesleges pénzeiktől, ezért teszik a lehető

legolcsóbbá a banki hitelek felvételét. A JNB gyakorlata ismét bizonyítja, hogy a nagy erejű, kamatmentes vagy csekély kamatozású jegybankpénz nem okoz inflációt. Ezzel szemben a kamatozó államkötvényekkel való hitelpénzteremtés gerjeszti az inflációt. Az MNB-nek ily módon pont 387

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

azoknak kell hozamot ígérnie, akik ezt a reálgazdaság jövedelméből kíván -

ják kihasítani. Azért kell egyre több pénzt kibocsátani, hogy pótolni lehessen a forgalomban lévő pénzmennyiségben így keletkező hiányt. Ezzel az MNB állandósítja a funkció nélküli pénzkibocsátást.

11. Az államvezetés, az Országgyűlés és a kormány lemondott a pénzkibocsátás jogáról és ma már döntően csak külföldi kölcsönök felvé-

telével, denominált devizában gyarapítja a forgalomban lévő pénzt. Így továbbra is garantálva van a folyamatos eladósodás és a forgalomban lévő

pénz szűkössége által okozott gazdasági restrikció fennmaradása. Meg kell szüntetni a forint kicserélését külföldi valutára. Ne csupán denominált pénz legyen az országban, mert ez bármikor kivonható és túlságosan kiszolgáltatja az országot a külföldi befektetőknek. A pénzkibocsátás jogát az állam, a demokratikus kormány legalább részben vegye vissza. Korlá-

tozza az MNB által begyűjtött valutatart alék volumenét, mert a 2005-ben mintegy 11 milliárd eurót kitevő devizatartalék a szükségesnél nagyobb kamatterheket jelent a magyar társadalom számára.

12. Az Országgyűlés és a kormány leállíthatná a bank-, hitel-és adós-konszolidációra fordított állami hitellevelek után a kamatok fizetését. A túlfizetett bankszektor ne élősködjön még hosszú évekig a társadalom nyakán, bezsebelve az államkötvények sok százmilliárdra rúgó kamatait. A társadalomnak százmilliárdos veszteségeket okozó banki vezetők ne húzhassanak havi 8-9 millió forintos jövedelmeket. Ha a veszteség a költségvetést terheli, akkor a demokratikus közhatalom korlátozhassa az arányta -

lanul magas juttatásokat

13. Azok a multinacionális cégek, amelyek munkahelyteremtés címén nagy összegű adókedvezményt kaptak éveken át Magyarországon, csak úgy távozhassanak az országból, ha a kapott adókedvezményeket előzete -

sen visszafizetik a költségvetésnek.

Van több jó példa is arra, hogy miként kell a nemzeti szuverenitáson ala -

puló állami önállóság és a nemzetközi integrációhoz tartozás előnyeit optimálisan összhangba hozni. Ezúttal csak a hazánknál kisebb Dánia példá-

ját említem. Ez az ország tagja a NATO-nak és az Európai Uniónak is.

Lakói azonban több népszavazáson úgy döntöttek, hogy nem adják fel sa-ját pénzrendszerüket, központi bankjukat, nemzeti valutájukat és megőr -

zik pénzügyi szuverenitásukat A legértékesebb dán földeknek — a maastrichti szerződés érvénybe lépése után is — csak dánok lehetnek a tulajdonosai és még dán útlevelüket is megtartják ennek a skandináv országnak a polgárai. Az integráció tehát összeegyeztethető a nemzeti érdekek érvényesítésével, ha ezeket az érdekeket nem szervilis politikusok, hanem népüknek elkötelezett demokraták képviselik.

388

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

A nemzetek, mint etnikai-kulturális közösségek, és a nemzetállamok, mint érdekérvényesítő szuverén hatalmi központok küldetése nem ért vé-

get, csak megváltozott. A nemzetállamokat nem felszámolni, hanem segí -

teni kell, hogy új feladataikat — a nemzeti érdekek folyamatos képviseletét és érvényesítését az államok fölötti integrációs intézmények kollektív dön -

tési rendszerében — minél sikeresebben tudják ellátni. Fel kell készíteni a nemzetállamokat arra, hogy együttesen képesek legyenek — a közvetlen és közvetett demokrácia alulról jövő módszereivel — ellenőrizni nemcsak a nemzetközi integrációs szervezetek államok feletti közintézményeit, de a multinacionális vállalatbirodalmakkal összefonódott nemzetközi finánc -

oligarchia transznacionális hálózatát és annak külön intézményrendszer ét is. Meg kell erősíteni a nemzetállamokat, hogy ellen tudjanak állni e globá -

lisan megszerveződött magánhatalom hegemón törekvéseinek, hogy ez a hatalom a rejtett-rejtőzködő hálózatával és álcázott módszereivel ne befo -

lyásolhassa és ellenőrizhesse a nemzetállamokat tömörítő közjogi integrá -

ciós szervezetek közösségi hatalmát. Az egyensúlyt biztosító középút — az integrációs önfeladás és a nemzetállami elkülönülés két véglete között — a nemzetállamok önkéntes, folyamatosan megújuló és alulról ellenőrzött társulása lehetne. A globalizmus és a nemzetek felettiség túlzásait csak a nemzetállamok megőrzendő szuverenitása korlátozhatja. A globális pénz -

rendszer szélsőséges kilengéseit — természetes fékrendszerként — csak a nemzetállamok egyéni és kollektív érdekérvényesítő ereje csillapíthatja. A magánpénzhatalom szélsőséges individualizmusát csak a társult nemzetál -

lamok demokratikus kollektivizmusával lehet kiegyensúlyozni.

V. A kőzpénzrendszer és a földjáradék

Indokolt utalni arra a veszélyre, hogy a közpénzrendszerre való áttérés esetén a spekulációs pénzvagyon majd a földbirtokba menekül, hogy az elveszített kamatokért a földjáradékkal kárpótolja magát. Ezért már most érdemes elgondolkodni azon, hogy miként lehetne a földjáradékot bezsebelő ingatlanspekulációt korlátozni hazánkban. A gazdaságtörténet ismert ténye, hogy mindig több földet vásároltak akkor, amikor alacsony volt a kamat Mivel a pénzhez hasonlóan a föld is életbevágó fontosságú minden ember számára, ezért bármit teszünk, szükségképpen használnunk kell a földet Az élet éppen úgy elképzelhetetlen a föld nélkül, mint levegő vagy víz nélkül. A földnek ezért mindig az emberek közösségéhez kell tartoz -

nia. Ez a közösség aztán haszonbérletbe adhatja azoknak, akik azt megművelik, hasznosítják. Számos európai országban ez volt a gyakorlat egé-

szen addig, amíg a római jog bevezetésével nem tértek át a földmagántu -

lajdonra a középkor végén. (Magyarországon pl. a székelyeknél mindvégig fennállott a közösségi földhasználat.)

389

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Századunkban alapvetően két földhasználati rendszert alkalmaztak. A szocialistának nevezett országokban az állami tulajdonlás és földhasználat különböző változatai és fokozatai érvényesültek, míg a kapitalista rendsze -

rű országokban a föld magántulajdona és használata a gyakor lat a mai napig. A reálszocialista közösségi földhasználat, akár állami-gazdasági, akár kolhoz típusú-szövetkezeti formáját nézzük, sokkal kevésbé bizonyult ha -

tékonynak, mint a föld magánhasználata. Gondoljunk csak arra, hogy mennyire különböző volt a háztáji földek és a szövetkezeti földek termés-

átlaga a háztáji művelés javára, mivel ez utóbbiban érvényesült a magánér -

dek és a személyes felelősség.

Éppen ezért az Európai Unióban és Magyarországon is a legelőnyö-

sebb megoldásnak a magánhasználat és a közösségi tulajdonlás ösz-szekapcsolása látszik. Ez egyszerre segítené az egyéni törekvések kibontakozását és a szociális igazságosság érvényesülését. Egy ilyen kombinált földhasználat bevezetése azonban komoly akadályokba ütközik. A mai földbirtokosok — legalábbis a demokratikus országokban — földjüket vagy vásárolták vagy törvényesen örökölték. Éppen ezért igazságosan csak törvényes kisajátítás útján és megfelelő összegű kártérítés fizetése ellenében lehet a jogállamnak megfelelő új helyzetet kiala kítani. Az Európai Unióban az egyes községek nem képesek az új földhasználati forma kialakítására pótlólagos pénzeszközök biztosítása nélkül. Ezt a pénzt úgy is elő lehetne teremteni, hogy valamennyi földre az értéke 3 százalékának megfelelő in -

gatlanadót vetnének ki.

Ez Magyarország esetében azt jelentené, hogy az önkormányzatok ebből az összegből évről évre felvásárolnák a területükön található eladás -

ra kínált földingatlanokat. Ilyen módon 33 év leforgása alatt az önkor -

mányzatok a teljes földterület tulajdonosai lehetnének. Az így köztulajdonba került földet aztán haszonbérletbe adhatnák magántermelőknek Egy másik megoldásnak kívánkozik az, hogy a 3 százalékos értékadó helyett a tulajdonosok kötelezettséget vállalnának arra, hogy 33 év elteltével ingatlanukat eladják az önkormányzatnak. Ezután is művelhetnék földjei -

ket, de már nem mint tulajdonosok hanem mint haszonbérlők és a föld mindenkori piaci értékéhez igazodó földhasználati díjat kellene fizetniük az önkormányzatnak. Ezen túlmenően a haszonbérleti díjat meghatározott idő elteltével rendszeresen hozzá kellene igazítani a föld aktuális for -

galmi értékéhez. Enélkül a kiigazítások nélkül újból munkanélküli jövedelemhez jutnának azok, akik földjüket egy korábbi időpontban vették ha -

szonbérletbe és ezért kisebb összegű haszonbért kötelesek fizetni. További lehetőség lenne, hogy a bérleti díjak megállapításánál az önkormányzat figyelembe vegye a szociális és a környezetvédelmi szempontokat.

390

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Egy ilyen reform azonnal véget vetne a föld-és telekspekulációnak, mivel a nem hasznosított földtulajdon az ingatlanok árának csökkenése miatt azonnal eladásra kerülne a várható veszteségek elkerülése végett Minél több ingatlan kerülne piacra, annál inkább esnének az árak. Ez pedig egyre több földművelő magyar embernek nyújtana lehetőséget arra, hogy gazdálkodjon. Ez a megoldás a többi szegény ország lakói számára is fontos lenne, mert jelentősen növelhetné az élelmiszer-termelést. A haszonbérlők ugyanazokat a jogokat élveznék, mint a jelenlegiek. V agyis be-

építhetnék a bérelt területeket a helyi előírásoknak megfelelően, továbbá eladhatnák vagy utódaikra hagyhatnák azokat, harmadik személynek bérbe adhatnák egészen addig, amíg a haszonbérleti díjat megfizetik. A haszon -

bérlethez nyilvános árverésen lehetne hozzájutni. Egy ilyen megoldás hosszú távon igen nagy pénzterhet venne le a munkát végzők válláról, mert végső soron mindig ők fizetik meg az ingatlanspekulánsok nyeresé-

geit. A felvázolt megoldással fel lehetne számolni a pénz - és ingatlanspekulációt. Ugyanakkor nem sértené a jelenlegi rendszer haszonélvezőinek sem a legitim érdekeit. Mégis lehetővé tenné egy olyan rendszer kialakítá-

sát, amelyben többé már nem élvez egy elenyésző kisebbség aránytalan előnyöket a többség költségére és kárára. Nem kétséges, hogy az itt vázolt földreform széles körű ellenállásba ütközik. Ez azonban nem változtat azon, hogy keresni kell a konkrét megoldásokat, amelyek a földhasználat tekintetében is kivezetnék a magyarokat az uzsoracivilizáció zsákutcájából.

Bármely megoldás elfogadható, amely felszámolja az ingatlanspekulációt és igazságosan osztja el a magyar földből — az egész nemzet közös tulajdonából — származó hasznot Magyarország kezdeményező lehetne ezen a téren. Nem a hibásnak bizonyult külföldi megoldá sokat kell erőltetni, hanem megtalálni a szabad földművelő magyar polgárok Kertmagyarorszá-

gának saját útját

Milyen adórefomra lenne szükség?

Ökológusok becslése szerint a világgazdaság termelésének mintegy a fele környezeti hatásait tekintve veszélyesnek minősíthető. Egy valódi pénzreform és földreform fokozatosan enyhítene a gazdasági növekedés kényszerén, de a természeti környezet könnyelmű és felelőtlen rombolását nem szüntetné meg. Ezért két irányban is módosítani kellene az adórendszeren az Európai Unióban és Magyarországon is. Egyrészt a jövedelem adóztatása helyett a termékeket kellene megadóztatni. Másrészt a termé-

kek ökológiai költségeit bele kellene számítani a termékek adójába.

A kamatmechanizmus kényszere az emberi szükségletektől elszakadt felesleges termelést is ráerőltet a gazdaságra. Ez a lényegében értelmeden kényszertermelés pótolhatatlan természeti forrásokat pusztít el. Noha Ma -

391

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

gyarországon jelenleg nincs megfizetve a munkaerő, sőt jelenleg a magyar bérek a legalacsonyabbak még lengyel, cseh, horvát és szlovén összehasonlításban is, ennek ellenére a multinacionális vállalatok által bevezetett és a drágává vált emberi munkaerőt kiküszöbölő modern technológiák ha -

zánkban is egyre inkább megterhelik a természeti környezetet. Ha a környezeti ártalmak és az említett pótolhatatlan erőforrások a jelenleginél jobban meg lesznek adóztatva, akkor a termékek árai emelkedni fognak Ennek következtében egy bizonyos ponton már nem lesz kifizetődő erőltetni a modem és még modernebb, igen költséges technológiák bevezeté-

sét hazánkban. A különböző tényezők együttes hatásának eredményeként az is elképzelhető, hogy ismét olcsóbb lesz az élő munkaerő alkalmazása nemcsak Magyarországon, de a legfejlettebb országokban is.

Az Európai Unió országaiban a társadalom ma kétszer is fizet, ha valaki egy modern gép beállításával elveszíti a munkahelyét. Egyrészt le kell mondania a dolgozó által fizetett jövedelmi adóról, mivel a gépekből szár -

mazó jövedelem nincs a munkásokéhoz hasonló módon adóztatva, másrészt munkanélküli segélyt kell folyósítania az elbocsátottak számára.

A jövedelmi adó és a szociális járulék fizetése alóli kibúvás egyik legered-ményesebb módja így a fekete munka igénybevétele lett. Ezért nemcsak Magyarországon, de az Európai Unió országaiban is igen tetemes a feke-tegazdaság részaránya. Ha nem lenne jövedelmi adó, akkor az árnyékgaz -

daságra már nem lenne szükség, és ez a rejtett gazdaság is hozzájárulhatna a nemzetgazdaság egésze teljesítményének növeléséhez.

Egy ilyen adóreform esetében nem csökkenne az életszínvonal, mert a termékek árának emelkedését ellensúlyozná az adómentes jövedelem nagyobb vásárlóereje. Ez elvezethet egy környezetvédelmi szempontból sokkal ésszerűbb fogyasztói magatartáshoz. Ezeket a változtatá sokat ma már nem lehet az egyes nemzetgazdaságok szintjén kielégítően végrehajtani. Ha megdrágul a természeti környezet megterhelése, akkor a szegé-

nyebb országok fokozottan ki lesznek téve a környezetszennyezés exportjának a fejlett ipari országok részéről. Egy pénz-és földreformmal egybekötött adóreform számos környezetvédelmi probléma megoldá-

sát is elősegíthetné. Csak ezen három reform kombinációja vezethet el optimális megoldáshoz. Így lehetne véget vetni a pénzvagyon természetel -

lenes növekedésének, a szegénység további fokozódásának, a jelenleg elkerülhetetlennek látszó gazdasági és társadalmi összeomlásnak. Mind az emberiség mind a természet csak akkor lélegezhet fel, ha ki tudja szabadí-

tani magát a rátelepült uzsoracivilizációból.

392

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Van alternatíva

Ehhez az első lépés tudni, hogy van alternatíva. A második lépés már sokkal nehezebb. Le kell küzdeni azok ellenállását, akiknek nem érdeke, hogy a pénzközpontú, kamatszedő civilizációt egy természetes gazdasági renden nyugvó, emberközpontú új világrend váltsa fel. A jelenlegi rendszer haszonélvezői ezért követnek el mindent, pl. a kamat-és inflációmentes pénzrendszert kidolgozó Silvio Gesell nézeteinek elhallgatása érdekében is. Winston Churchill mondotta a Harvard Egyetemen 1943-ban:

„Sokkal kifizetődőbb annak az ellenőrzése, hogy mit gondoljanak az emberek, mint országokat elfoglalni és lakóikat kizsákmányolni. A jövő

birodalmai az emberi agyat ellenőrző birodalmak lesznek"

Magyarországon ma kettős hatalom van. Az egyik az egyre gyengülő szervezett közhatalom, amely még formálisan demokratikus ellenőrzés alatt van, és amelynek központi intézményei a parlament és a kormány. A má-

sik az egyre erősödő szervezett magánhatalom hálózata, amely elsősorban a jelenlegi pénzrendszernek köszönheti létét. Ennek a sokfelé elágazó és a döntési központokat lefedő HÁLÓZATNAK az egyik kulcsfontosságú intézménye a de facto privatizált félállami jegybank, amely nem áll töb -

bé a társadalom demokratikus kontrollja alatt. Hogy a jelenlegi alibide -

mokráciában mennyire nem számít a választópolgárok akarata és mennyi -

re könnyű féketolni még a formálisan biztosított népszavazás jogát is, jó példa a termőföld tulajdonszerzéssel kapcsolatos — több mint 300 ezer alá-

írással támogatott — népszavazási kezdeményezésnek az elutasítása még 1998-ban az akkori szociálliberális többségű parlament által.

Valódi rendszerváltás akkor lesz Magyarországon, ha a pénzrendszer irányításának életbevágóan fontos közügye ismét a köz — azaz a demokratikus állam és társadalom — ellenőrzése alá kerül, ha áttér az ország a ma-gánpénzrendszerről a közpénzrendszerre. Földgolyónk, a levegő, a víz, a termőföld úthálózatunk és a gazdasági élet útrendszere — a pénzrendszer

— is csak köztulajdonban lehet, hogy működhessen az egyéni teljesítményt az azonos esélyek alapján kibontakoztató piacgazdaság és politikai megfe -

lelője: a nem formális, hanem tartalmi demokrácia. Csak az uzsorajöve -

delmet biztosító magánpénzteremtés és kamatmechanizmus megszünteté-

sével lehet beindítani a tartós gazdasági növekedést, felszámolni a munkanélküliséget, az inflációt, és visszaállítani az értékteremtő munka és teljesítmény becsületét. Végezetül fontossága miatt megismételjük, hogy csak a pénzrendszer demokratizálásával lehet megszabadulni a ránk telepedett pénzmonopólium jelenlegi diktatúrájától, amely a demokratikus formák és látszatok mögé bújó arctalan uralom, de amely ugyanolyan könyörtelenül 393

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

leigázza és megalázza az embereket, mint a nyílt — fizikai erőszakra — tá-

maszkodó diktatúra. Csak a népszuverenitást helyreállító közpénzrendszer bevezetésével lehet kikerülni a jelenlegi morbid és dekadens uzsoracivilizációból és áttérni egy egészséges emberközpontú társadalomra Magyar -

országon is.

Idézetek, megjegyzések:

1. U.S. Congress, Senate, Banking and Currency Committee, National Economy and Banking System of the United States, Senate Document 23, 76*

Congress, 1sr Session, (reprint edition Wickliffe, Ohio: Monetaty Science Publishing. 1976), page 91

2. Appleton Cyclopedia, 1861. Page 296,

3. Síklaky István, „Magyar modell", A globális kapitalizmus egy lehetséges alternatívája, 6. old, kézirat, Budapest, 1999. február 4. The Truth in Money Book, by Theodore R. Thoren and Richard F.

Warner, Chagrin Falls, Ohio, 1994, page 51

5. A Magyar Nemzet 1996. november 25-i számában Andor László, Csath Magda, Fecske Mihály, Kopátsy Sándor, Lóránt Károly, Mandel Miklós, Mándoki Andor, Matolcsy György, Mocsáry József, Németh Tibor, Plenter Já-

nos, Síklaki István, Szakolczay György, Szira Tamás és Varga István fordult nyílt levélben az országgyűlési képviselőkhöz

6. Silvio Gesell: „Die natürliche Wirtschaftsordnung", 8. Auflage, Bem 1938, Seite 404

7. ,,Magyar Model", 12. old, 4. fejezet A hitelezés társadalmasítása, 8. EIRNA-Studie, Januar 1994, Wiesbaden, Der Weg aus der Depression, Die Alternative zu Produktionsverlagerung, Massenarbeitslosigkeit und Finanzs-pekulation, Seite 156-167

9. Debt Virus, by Jacques Jaikaran, Glenbridge Publishing, 1995, Jewels in the English ChanneL page 139-154

10. Soros György: A globális kapitalizmus válsága, veszélyben a nyílt társadalom, Scolar Kiadó, Budapest 1999,150. oldal

11. 1996. március 12-én dr. Trim Gábor ügyvéd indítvánnyal fordult az Alkotmánybírósághoz (Iktatószám: 490/B/96), amelyben kérte az államtitokról és a szolgálati titokról szóló 1995. évi LXV. Törvény 4. § (1) bek, valamint a szemé-

lyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról szóló 1992. évi LXIII. törvény 19. § (5) bek utólagos normakontroll keretében történő megsemmisítését. Többek között arra hivatkozott, hogy az Alkotmány 61. § (1) bek.

szerint a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy a közérdekű

adatokat megismerje, illetőleg terjessze. Az Alkotmány 8. § (2) bek. szerint pedig az alapvető jogokra vonatkozó szabályokat törvényben kell megállapítani, de az alapvető jogok lényeges tartalmát még törvény sem korlátozhatja. A közérdekű

394

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

adatok megismeréséhez való jog az Alkotmány alapvető jogokat tartalmazó XII.

fejezetében található, tehát alapvető alkotmányos jognak tekintendő. Tudomá-

sunk szerint az AB még nem döntött ebben az ügyben. Ha lenne ilyen döntés, az érintené az MNB elnökének azt a jogát is, hogy a közpénzekre vonatkozó érdemi döntéseit — saját hatáskörben — 20 évre letitkosíthatja.

Felhasznált irodalom:

Arter, Matthyas, Karl Marx und Silvio Gesell, Gedanken zum Doppehwesen des Geldes, M. Arte Verlagstatigkeit, Meilen, Schweiz, 1996

Bernstam, Michael S. and Rabushka, Alvin, Fixing Russia's Banks, Hoover Institution Press, Stanford, CA, 1998

Calvo, Guillermo A. and Kumar, Manmohan S., Financial Markets and Inter-mediation, Financial Sector Reforms and Exchange Arrangements in Eastern Europe, Occasional Paper 102, International Monetary Fund, Washington DC, February 1993

Creutz, Helmut, Wege zu einer krisenfreien Marktwirtschaft, Ullstein, 1996

EIRNA-Studie, Der Weg aus der Depression, Wiesbaden, Januar 1994

Engdahl, F. William, Mit der Ölwaffe zur Weltmacht, Der Weg zur neuen Weltordnung, Wiesbaden, 1993

Estermann, Thomas, Hammarli, Matina und Jehle, Bruno, Alternative Geldmodelle, Aaran, 1993

Estermann, Thomas, Schuldenfreies Tauschgeld Talent, Entwurf einer Grundl-genden Geldreform, INWO, Schweiz, 1994

Europaische Union, Die Vertragstexte von Maastricht, Europa Union Verlag, 1994

Franz, Otmar, European Currency in the Making, libertas, Sindelfingen, 1989, Editor, Ladislaus Barlay

Gazdaságpolitika más megközelítésben, A Magyar Közgazdasági Társaság Fejlő-

dés-gazdaságtani

Szakosztálya

vitáinak

anyagai,

Aula

Kiadó,

1997

Gesell Silvio, Gesammelte Werke, Band 6,1911-1912, Lütjenburg, 1990

Hoffmann, Günter, Tausche Marmelade gegen Steuererklarung, Piper, München, 1998

Islinger,

Robert,

Einkaufen

ohne

Geld,

Econ

Verlag,

München,1998

Jaikaran,

Jacques

S.,

Debt

Virus,

Lakewood,

Colorado,

1995

Kennedy, Margrit, Geld ohne Zinsen und Inflation, München, 1994

Klausner, Hans-Jürgen, Human-Wirtschaft, Das Weltkonzept für jedermann, WEG-Verlags-Anstalt, Vaduz, 1996

Korten, David C, Tőkés társaságok világuralma, Kapu Kiadó, Budapest, 1996

LaRouche H. Lyndon, The Road To Recovery, Leesburg, Virginia, 1999

László Ervin, Harmadik évezred, Veszélyek és esélyek, a Budapest Klub első jelentése, Új Paradigma, Budapest, 1998

395

DRÁBIK JÁNOS - A PÉNZ DIKTATÚRÁJA

Lindbergh, Sr, Charles, The Economic Pinch, Costa Mesa, CA, 1989

Martin, Hans-Peter — Schumann, Harald, Die Globarisierungsfalle, Der Angriff auf demokratie und Wohlstand, Rowohlt, 1996

Matolcsy György, Sokk (vagy kevés?), Kairosz Kiadó, Budapest, 1998

Miles, James G., Five Trillion Dollars and Ever-Deeper In Debt, Carlton Press Corp.,1994

Morita Akio, Made in Japan, Árkádia, Budapest, 1989

Mullins, Eustace, The Secrets of the Federal Reserve, Staunton, VA, 1991

Ogger, Günter, BankKárok, Európa, Budapest, 1995

Patman, Wright, A Primer on Money, Washington, 1993

Plenter János, Amit a pénzről tudni kell, Kapu Füzetek 4., Budapest, 1998

Schröder, Dirk, Mein Manifest, Süftung für Existenzanalyse in Basel, 1996

Senf, Bernd, Der Nebel um das Geld, Gauke, Fachverlag für Sozialökonomie, Lütjenburg, 1996

Soros György, A globális kapitalizmus válsága, Scolar Kiadó, Budapest 1999

Soros on Soros, Staying Ahead of the Curve, John Willey and Sons, Inc., New York, 1995

Thoren, Margaret, Figuring out the FED, Chagrin Falls, Ohio, 1993

Thoren, Theodore and Warner, Richard, The Truth in Money Book, Chagrin Falls, Ohio, 1994

Thurow, Lester C, The Future of Capitalism, How Today's Economic Forces Shape Tomorrow's World, Penguin Books, New York, 1996

Wagner, Rainer, Die Zukunft des Geldes, Fischer, Frankfurt a. M., 1997

Weitz, John, Hitler bankárja, Kossuth, Budapest, 1997

Wittmann, Walter, Das globale Desaster, Politik und Finanzen im Bankrott, Wirtschaftsverlag Langen Müller, Herbig, 1995

396