Jövőkereső – a Nemzeti Fenn Jövőkereső

a Nemzeti Fenntartható Fejlôdési Tanács jelentése a magyar társadalomnak tartható Fejlôdé

si Tanács jelentése a magyar társadalom

nak

ISBN 978 963 9848 30 6

Felelős kiadó: a Nemzeti Fenntartható Fejlődési Tanács Titkára Felelős szerkesztő: Dr. Schmuck Erzsébet

A borítót tervezte: Gallai Gergely

A könyvet tördelte: Varga Ferenc Péter

Megjelent 1000 példányban

A nyomdai és kötészeti munkálatok: MULTISZOLG Bt.

Felelős vezető: Kajtor István

A Nemzeti Fenntartható Fejlődési Tanács jelentése a magyar társadalomnak

Nemzeti Fenntartható Fejlődési Tanács 2010

Tartalom

Bevezetés 7

A világ, amiben élünk 8

Globális válaszok a problémákra 11

Miért nem érnek célba a globális válaszok? 13

A fenntartható fejlődés értelmezése 14

A magyar társadalom a világban 16

A magyar társadalom fenntarthatósága 17

A társadalmi hajtóerők, mint a problémák okai 18

A magyarországi hajtóerők megítélése

A társadalom értékválasztása: az anyagi javak elsőbbsége 18

Az egyén értékválasztása: az illendő értékek 19

A társadalmi szemlélet: a rendszerszemlélet és a bölcsesség hiánya 21

Néhány, a fenntarthatóságot meghatározó nemzetgazdasági ágazat 34

A környezetet érő terhelések, mint a környezet állapotát alakító tényezők 55

Terhelés I. – Kibocsátások a környezetbe 56

Terhelés II. – Erőforrás-fogyasztás 63

Terhelés III. – Területhasználat 68

A környezet állapota 69

Hatások – a magyar társadalom legkényesebb kérdései 76

A társadalom által megfogalmazott válaszok a problémákra 109

Milyen lehet a jövő? 110

A forgatókönyvek lehetséges átmenetei 112

A jövő – ahogyan a magyar emberek látják a saját kilátásaikat 116

A hosszú távú jövő

Az értékkövető és értékmegőrző társadalom 117

Hogyan juthatunk el az értékmegőrző, értékteremtő társadalomhoz?

A hajtóerők változtatásának stratégiai iránya, nélkülözhetetlen intézkedések 122

Mi kell a megoldáshoz? 135

Zárszó helyett kérdés az olvasóhoz 136

Kedves Olvasó!

A Nemzeti Fenntartható Fejlődési Tanács a Magyar Országgyűlés önálló intézményeként, ötpárti konszenzussal jött létre, 2008 őszén. Tagjai, köztük politikusok, a gazdasági, a tudományos élet, az egyházak, a szakszerveze-tek, a civil szervezetek képviselői közösen keresik a megoldásokat a XXI. század kihívásaira.

E század küszöbét az egész bolygóra kiterjedő gondokkal terhelve léptük át. Az emberiség válaszúthoz érkezett. Napjainkban válságok sorával kell szembenéznünk, melyek együttesen terhelik a jelen és a jövő

generációt. Amíg a gazdaság egyre bővülő mértékben állította elő az anyagi jólét forrásait, miközben a világ népessége gyors ütemben növekedett, addig a haladás árnyoldalaként végletesen szélsőségessé váltak a társadalmi egyenlőtlenségek, a környezet minősége erőteljes romlásnak indult, és egyre inkább megtapasztal-hatjuk az éghajlatváltozás káros következményeit is. Az évezred első évtizedének vége felé újra szembe kellett néznie a világnak a gazdasági hanyatlás tényével, miközben állandósulni látszik az a fenyegetés, hogy az anyagi jólétünket biztosító fosszilis erőforrások, valamint a víz, a termőföld, a biológiai alapok szűkössé válnak.

A Tanács az elmúlt évben statisztikai adatok széles körére támaszkodva jelentést készített Magyarország fenntarthatósági állapotáról, mely a Jövőkereső címet viseli.

A Jelentés szembesíteni kívánja a magyar társadalmat – és elsősorban döntéshozóit – a világban és az idehaza tapasztalható jelenségek társadalmi és környezeti hatásaival, a folyamatok fenntarthatatlanságával. Nem elégszik meg a felszín bemutatásával, a legmélyebb okok feltárására törekszik. A Jelentés a döntéshozók és a társadalom figyelmét a jövő kihívásai felé szándékozik fordítani, szemléleti változást, bölcs megfontolásokat és cselekedeteket kér a nemzettől. Megállapításait, helyenként sarkos véleményét semmilyen politikai oldalhoz való tartozás nem befolyásolta.

A Jelentés célja annak elősegítése, hogy a magyar lakosság szélesebb köre ismerje meg a fenntartható fejlődés koncepcióját és a fenntarthatósági szempontokon alapuló fejlődés szükségességét. Meg kívánja ala-pozni a Nemzeti Fenntartható Fejlődési Stratégia kidolgozását, melyet az Országgyűlés felkérésére a Tanács legkésőbb 2011. július 1-ig elkészít és beterjeszt az Országgyűlés elé.

Az Országgyűlés fontosnak tartja, hogy hazánk hosszú távú stratégiájának megalapozása érdekében a Jelentés alapján társadalmi párbeszéd folyjon. Felkéri a Nemzeti Fenntartható Fejlődési Tanácsot, hogy segítse elő

és koordinálja ezt a folyamatot. A párbeszéd tapasztalatait a készülő Nemzeti Fenntartható Fejlődési Stratégia kidolgozása során hasznosítani fogjuk!

Szili Katalin

Láng István

az NFFT tiszteletbeli elnöke

akadémikus, az NFFT társelnöke

Bevezetés

A Jelentés szembesíteni kívánja a magyar társadalmat – és elsősorban döntéshozóit – a világban és az idehaza tapasztalható jelenségek társadalmi és környezeti hatásaival, a folyamatok fenntarthatatlanságával. Nem elégszik meg a felszín bemutatásával, a legmélyebb okok feltárására törekszik. A Jelentés ébresztő kíván lenni, a döntéshozók és a társadalom figyelmét a jövő kihívásai felé szándékozik fordítani, szemléleti változást, bölcs megfontolásokat és cselekedeteket kér a nemzettől. Megállapításait, helyenként sarkos véleményét, semmilyen politikai oldalhoz való tartozás nem befolyásolta.

A Nemzeti Fenntartható Fejlődési Tanács 2008 októberében alakult meg az Országgyűlés elhatározásából, azzal a céllal, hogy a közös gondolkodást a fenntartható fejlődésről napirenden tartsa.

A Tanács kinyilvánította, hogy alapvető változtatásokra van szükség a jövő érdekében. E változtatások közös alapja:

• felülemelkedés az egyéni, rövid távú érdekeken, és a közösségi, hosszú távú érdekek előtérbe helyezése;

• a társadalom által vallott értékek egyensúlyának megteremtése, amely feltételezi annak elfogadását, hogy a környezetminőséget és-biztonságot, az egészséget, a társadalmi igazságosságot és más általá-

nos értékeket az anyagi jóléttel egyenrangúan kell kezelni;

• az összefüggésekben gondolkodás, amely szerint az életünket kísérő problémák összefonódtak, éppen ezért nem lehet őket a ma jellemző módon, különállóan működő intézményrendszerekben megoldani;

• a társadalom egyetértésének kialakítása a jövő azon céljainak elérése érdekében, mely szerint a környezet adta lehetőségekhez kell igazítanunk a fogyasztási igényeinket – a társadalom csak annyit vehet el a környezetétől, amennyit a természetes folyamatok képesek újratermelni;

• a társadalomban uralkodó viszonyok újragondolása az igazságosság, a kölcsönös szolidaritás, az egymá-

sért való felelősség, a megértés, a békesség, az együttműködés, és a befogadás jegyében.

A Tanács céljainak elérése érdekében feladatokat állított fel saját maga számára, amelyek közül elsőként a társadalomnak szóló jelentés létrehozását jelölte meg.

Miért pont egy jelentés?

A Tanács nem titkolt szándéka, hogy neve összefonódjon a fenntarthatóságról szóló társadalmi párbeszéddel. Mások és saját tapasztalataink is azt támasztják alá, hogy ma még kevesen ismerik, és még kevesebben értik a fenntarthatóság fogalmát. Sőt, még a kérdéskörrel foglalkozók is heves vitákat folytatnak a fenntartható fejlődés értelmezéséről és megvalósíthatóságáról. Emellett abban sincs megegyezés, hogy mi mindent tekinthetünk a fenntarthatatlan világ okainak, és hogy hogyan javíthat a helyzetén egyetlen ország a globalizált világban. Lehet-e Magyarország fenntartható egy nem fenntartható világban? Az a probléma is számtalanszor felmerül, hogy az országnak nincsen hosszútávra szóló jövőképe, nem tudjuk, hogy milyen értékek mentén, honnan és hová szeretnénk eljutni.

JÖVŐKERESŐ

7

Miben kíván ez a jelentés újat és többet adni?

A jelentés – más források mellett – nagyrészt a Központi Statisztikai Hivatal által gyűjtött adatokra és az azokból képzett információkra támaszkodik. A plusz értéket a csoportosítás módja adja, az a logika, amely igyekszik ok-okozati rendszerbe állítani az adatokat, és rámutatni a jelenségek mögött megtalálható okokra.

Az információkat arra használjuk, hogy például rámutassunk az ország függőségére, vagy hogy bemutassuk a problémákra adott válaszok megfelelőségét.

A szokásoshoz képest változást és újdonságot jelent a jelentésben alkalmazott rendszerszemléletű megközelítés. Nem csak a hazai, de a világon szinte az összes társadalom a problémák megoldásán fáradozik, azonban a létrehozó okok rejtve maradnak. Ugyanakkor, amíg a negatív hatások okai fennállnak, addig az okozatok bővítetten újratermelődnek. Abban a reményben tehát, hogy a nem kívánt társadalmi és környezeti jelenségek közös tőről fakadnak, a jelentés rendhagyó módon a problémák mozgatórugóira koncentrál. A nem kívánt társadalmi és környezeti jelenségekre nem elkülönült, egymást gyengítő válaszokat fogalmazunk meg

– mint az mostanság történik –, hanem abban bízunk, hogy a közös okok felszínre hozása minden problémára választ ad.

A Jelentés ragaszkodik a fenntarthatóság értékeihez, elveihez. Elismeri, hogy egy-egy jelenség számtalan nézőpontból értékelhető, ám a világ és a magyar társadalom elemzése ebben az esetben kizárólag a fenntarthatóság nézőpontjából történik, megállapításai ezért gyakran eltérnek a ma megszokott ítéletektől. A Tanács, küldetése szerint, megpróbál felülemelkedni az egyéni, a csoportés a rövid távú érdekeken – nem az ösz-szeegyeztethetetlen érdekek között kíván egy másféle rendet teremteni, hanem az értékek vezérlik. Igazodási pontjai tehát nem a társadalmi részérdekek, hanem a fenntartható fejlődés értékei. Fentiekből következik, hogy a Jelentés vezérfonal lehet a társadalom minden szegmense számára, beleértve a politikát is.

Noha számos ponton határozott és szokatlan megállapításokat tesz, a Jelentés nem kinyilatkoztatás, Szándéka a párbeszéd elindítása, a fenntarthatóság kérdéseinek felszínre hozása és napirenden tartása.

A világ, amiben élünk

Az emberiség az egész bolygóra kiterjedő gondokkal, ellentmondásokkal terhelve lépte át a XXI. század kü-

szöbét. Amíg az emberek alkotó képzelete és teljesítménye kimeríthetetlen a tudományok, a technikai újítá-

sok és a művészetek területén, amíg a gazdaság egyre bővülő mértékben állítja elő a jólét forrásait, amíg a népességszám meghaladta a 6,7 milliárd főt, addig a haladás árnyoldalaként végletesen szélsőségessé váltak a társadalmi egyenlőtlenségek, a környezet minősége erőteljes romlásnak indult, és a környezeti rendszerek visszahatásaként megismerhettük az éghajlatváltozást. Az évezred első évtizedének vége felé újra szembe kellett néznie a világnak a gazdasági hanyatlás tényével, miközben állandósulni látszik az a fenyegetés, hogy az anyagi jólétünket biztosító fosszilis erőforrások, valamint a víz, a termőföld, és a biológiai alapok szűkössé válnak.

A világ népessége 2007-ről 2008-ra közel 80 millió fővel gyarapodott. A növekedési ráta az előző évihez képest nőtt, elérte az 1,188%-ot. Egy nőre 2,61 születés jut, amely szintén növekedett az előző évhez képest.

A születéskor várható élettartam ma a Földön 65,82 év.

8 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

A világgazdaság teljesítménye 2007-ben az előző évhez képest 5,2%-kal nőtt, értéke elérte a 65,82 billió (ezermilliárd) dollárt. A növekedésből Kína (11,4%), India (8,5%) és Oroszország (7,4%) vette ki leginkább a részét, míg a fejlett országok növekedése lelassult. Már ekkor érezhető volt a pénzügyi piacok elbizonytalano-dása és a csökkenő fogyasztói bizalom.

2008-ban 3,8%-kal nőtt a világgazdaság, a leggyorsabban Kína (9,8%), Oroszország (7,4%) és India gazdasága (7,3%).

A világ gazdaságának össztermékéből a legnagyobb hányadot (64%) a szolgáltatói szektor állítja elő, míg az ipari termelés a 32%-át, a mezőgazdasági a 4%-át adja.

A világ országai 2007-re 44,61 billió dollár külső adósságot halmoztak fel, amely meghaladja a világgazdasági össztermék 67,7%-át. A Földön az export-import értéke 13,8 billió dollár volt. Katonai kiadásokra fordították a világgazdasági össztermék 2%-át. Ez a döbbenetesen magas érték is eltörpül azonban a mellett a 4,7%-os érték mellett, amelyet az USA, az EU, Svájc, Szaud-Arábia és Oroszország 2008. október után a pénz-

ügyi piacok stabilizálására fordított: összesen 3,1 billió dollárt.

A világgazdasági válságig jellemző erőteljes gazdasági növekedés azonban kevesek hasznát szolgálta.

Úgy látszik, minél nagyobb tortát sütünk, annál kisebb szeletek jutnak belőle a világ szegényeinek, és egyre nagyobbak a gazdagoknak. Vagyis a gazdasági növekedés ellenére egyre nő a jövedelmi különbség a gazdag és a szegény országok, illetve emberek között. A jövedelmek stagnálása már a fejlett világ középosztályát is érinti.

Olyan világban élünk, ahol a népesség 40%-a napi két dollárnál kisebb összegből él, és ebből egymilliárd embernek naponta egy dollárral kell beérnie. Ezzel szemben a világ népességének gazdagabbik 20%-a az öszszes megtermelt jövedelem 75%-át birtokolja, ezen belül pedig a gazdagok fele az összes jövedelem 54%-át tudhatja magáénak. A megtermelt javak és a szolgáltatások 96%-át a népesség 5%-a fogyasztja el. A világ száz legnagyobb jövedelemmel rendelkező országának és vállalatbirodalmának listáján 58 ország és 42 vállalatbirodalom szerepel, és a legnagyobb vállalatbirodalom a 28. helyen áll a rangsorban.

Olyan világban élünk, ahol a 225 leggazdagabb ember vagyona akkora, mint a Föld legszegényebb 3 milliárd emberének éves jövedelme, és a három leggazdagabb ember nagyobb vagyonnal rendelkezik, mint a legszegényebb 48 ország éves bruttó gazdasági összterméke. Olyan világban élünk, ahol a munkakorú népesség 30%-a nem kap munkát, ahol 1,1 milliárd ember nem jut egészséges ivóvízhez, ahol 900 millió ember rendszeresen éhezik, és közülük naponta 24 ezer – azaz 3,6 másodpercenként egy ember – éhen hal. Eközben a „fejlett” világ népességének egyre növekvő hányada küzd elhízással és súlyfelesleggel, valamint az ezekkel járó betegségekkel – miközben túltáplálják magukat, egyre többet költenek arra, hogy lefogyjanak.

Bolygónk javainak egyenlőtlen elosztása és felelőtlen elherdálása, az a tény, hogy a fosszilis erőforrások bevonása a társadalom anyagi jólétének biztosításába lehetővé tette a népesség gyors növekedését, törvényszerűen vezetett a globális léptékű környezeti válsághoz. Ma minden egyes földlakó 2,7 globális hektár földterületet vesz igénybe életének fenntartásához, miközben Földünk ökológiai kapacitásai csak 2,1 hektárt szolgáltatnak fejenként. Az egy főre jutó ökológiai deficit elérte a 0,6 globális hektárt, és növekedése még abban az esetben is kódolt, ha nem nőnek tovább az igények, csupán a nyolcvanmilliónyi újszülött földlakót kell eltartani.

Az ökológiai kapacitások túlhasználata törvényszerűen a Föld eltartóképességének csökkenéséhez, az életet fenntartó és megújító ökológiai rendszerek teljesítményének korlátozásához és csökkenéséhez vezet.

JÖVŐKERESŐ

9

A WWF élőbolygó-indexének tanúsága szerint harminc év távlatában közel 40%-kal csökkentek azoknak a fajoknak a populációi, amelyeket a hetvenes évek óta rendszeres megfigyelés alá vontak szárazföldi, édesvízi és tengeri ökoszisztémákban. A fajok kihalása egyszerre oka és következménye az éghajlatváltozásnak, hiszen a pusztuló biológiai sokféleség kevésbé hatékonyan tud részt venni az ember által kibocsátott szennyeződések semlegesítésében, másrészt az éghajlat változása minden más ökológiai tényező megváltozásával is jár, ami pedig a fajok pusztulásához vezethet.

A gazdasági növekedés, a verseny eddig elvonta a világ figyelmét a környezeti problémákról, de még a bizonyossá vált éghajlatváltozás, természeti és emberi értékeink szemünk előtt történő pusztulása sem elég intő jel az érdemi cselekedethez. Miközben a gazdasági teljesítmény megduplázódott, a Föld ökoszisztémáinak 60%-a leromlott, és a Kiotói Jegyzőkönyv bázisévéhez (1990) képest 40%-kal nőtt a széndioxid-kibocsátás. Ma már tudományosan bizonyított tényként kezelhető, hogy az emberi tevékenységekből származó üvegházhatá-

sú gázok kibocsátása jelentős részben járult hozzá az ipari forradalom kezdetétől máig bekövetkezett 0,6 °C-os átlaghőmérséklet-növekedéshez.

A környezet degradációja mellett más figyelmeztető jelek is vannak: tanúi lehetünk a Föld kevés gazdag-jának anyagi jólétét, a világ tömegeinek tengődését biztosító, de a népesség nagyságát, sőt gyarapodását is életre hívó erőforrások fogyatkozásának. Az egyik gyors ütemben felélt erőforrásunk a talaj, amelynek pusztulási üteme sokszorosa az újratermelődésnek. Évente csak az erózió miatt 26 milliárd tonna talajt veszítünk el. Az emberiség egyik alapvető tápláléka, a hal mennyisége is fogyásnak indult a túlzott használat miatt.

1950 óta a halászat mértéke az ötszörösére nőtt: 18-ról 100 millió tonna kifogott halra. A halászterületek há-

romnegyede már kimerült, és a maradék egynegyed is veszélyeztetett.

Az erdők létfenntartó szerepének elismerése ellenére évente 13 millió hektár erdő semmisül meg. A világ legnagyobb esőerdőjének – Amazónia – nagysága negyven év alatt 20%-kal csökkent. Az élőhelyek pusztulásával együtt jár a fajok pusztulása is. Becslések szerint 2050-re a Földön élő fajok negyede a kihalás szélére sodródik vagy kipusztul. A korallzátonyok 30%-a már elpusztult, minden negyedik emlős-, nyolcadik madár-, harmadik hüllőfajt a kihalás veszélye fenyeget.

Az élet alapját biztosító édesvízforrásaink egyrészt az elszennyeződés, másrészt a népesség átstrukturáló-

dása, harmadrészt az éghajlat változása miatt válnak korlátosan használhatóvá. Nem kizárt, hogy világszinten hamarosan elérjük a környezet maradandó károsítása nélkül kinyerhető vízmennyiség maximumát. Jelenleg közel 1 milliárd ember nélkülözi az egészséges ivóvizet, és a számuk 2025-ig megkétszereződhet. 5000 ember hal meg naponta a szennyezett víz miatt. A vízbázisok feletti rendelkezés fegyveres konfliktusok forrása lett né-

hány helyen. A vízbázisok felértékelődését mutatja a multinacionális tőke érdeklődésének növekedése is.

A legkellemetlenebb változás azonban a fosszilis erőforrások fogyatkozásával függ össze. Nyilvánvaló, hogy ezek a források végesek, ugyanakkor a gyarapodó népesség és a növekvő igények több erőforrást kö-

vetelnének. Főleg az olcsó olaj kitermelhetőségének kilátásai romlottak szembetűnően, hiszen a kis anyagi ráfordítással kitermelhető készletek csökkennek. A nem hagyományos olajkészletek kitermelhetősége pedig drága, amely akkor is átrajzolja majd a világgazdaság szerkezetét, ha netán a nem hagyományos készletekből kielégíthetőek lennének az igények.

A fejlett világ berendezkedése a magas energia-inputokra épül, amelyek javát a fosszilis készletek adják.

Olajegyenértékben kifejezve az emberiség jelenleg egy év alatt 11,5 milliárd tonna kőolajnak megfelelő energiahordozót használ fel, amelynek közel 35%-a kőolaj, 26%-a szén, 21%-a gáz, 10%-a biomassza, a maradék 10 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

pedig nukleáris és vízenergia. Az energiafelhasználás folyamatosan nő, a válságot megelőző időszakban átlag 2,5%-kal évente. A kőolajkészletek hozzáférhetőségének bizonytalanságára utal, hogy az olajfelhasználás nö-

vekedési üteme csökken, a helyét elsősorban a szén veszi át.

Teljesen egyértelmű, hogy a jelenleg felhasznált energiamennyiség nélkül a megszokott társadalmi és gazdasági berendezkedés nem üzemeltethető. Csak a közlekedés és a szállítás a kitermelt kőolaj 58%-át emészti fel, és 96%-ban ettől az erőforrástól függ. Hasonló a helyzet az élelmezés, a háztartások üzemeltetése, és az ipar termelékenységének fenntartása terén is. Ez a rendkívül karbon-és energiafüggő, túlnövekedett szerkezet nem fenntartható, ezért sürgős átalakítására szorul. Amennyiben a társadalom az energia-intenzitást fenn kívánja tartani, úgy a fosszilis erőforrásokat megújulókkal kell pótolni. Figyelembe véve a környezetet ért eddigi károsodásokat, a helyettesítéshez szükséges időtartamot, az éghajlatváltozás jelentette egyre komo-lyabb fenyegetést, a cselekvés nem halasztható tovább!

Globális válaszok a problémákra

Az emberi tevékenység hatása a XX. század vége felé közeledve érte el azt a szintet, amikor a környezeti aggodalmak világméretűvé duzzadtak, s nem lehetett nem észrevenni az emberiség közös sorsát és felelősségét.

A Római Klub jelentései a hetvenes évek elejétől bombázták a közvéleményt és a kormányokat a jövőre vonatkozó fenyegetésekkel. A Klub első jelentése, a Növekedés határai, azt vizsgálta egy modell segítségével, hogy mi történik 2100-ig, ha a világ népessége és az iparosodás miatt a környezet használata és szennyezése az akkori ütemben nő. A szerzők világossá tették, hogy ez a folyamat akár a népesség és a gazdaság hirtelen és ellenőrizhetetlen összeomlásához is vezethet. Azt is hozzátették azonban, hogy ha az emberiség felismeri a rá leselkedő veszélyeket, képes összefogni és közös erővel változtatni, akkor nem törvényszerű a hanyatlás.

A környezet ügyével először nemzetközi szinten az ENSZ Konferenciája az Emberi Környezetről foglalkozott Stockholmban (1972). A konferencia kulcskérdése a gazdasági növekedés környezetre gyakorolt hatása volt.

A fejlett világ a társadalmi-gazdasági viszonyoktól függetlennek tekintette a környezet állapotát, a fejlődők pedig a szegénységet tartották a romló környezeti állapot okának és következményének, ezért ők is az ipari fejlődés fontosságát hangsúlyozták.

A konferencia, ma már tudjuk, nem hozott semmilyen áttörést a környezeti problémák enyhülésében, sőt, a problémák világméretűvé dagadtak, s egyre jobban érezhetővé, mérhetővé váltak. Az ENSZ 1983-ban a Környezet és Fejlődés Világbizottság felállítását határozta el. A Bizottság 1987-ben hozta nyilvánosságra Közös jövőnk című jelentését. A jelentés fő érdeme annak felismerése, hogy a környezet és a fejlődés kérdéseit nem lehet egymástól elválasztva kezelni, hiszen a környezet, sőt a társadalom sorsának alakulása is attól függ, mennyire előrelátó fejlesztési döntéseket hozunk. Döntéseinkkel, életvitelünkkel a jövő generációnak tartozunk elszámolással, ezért úgy kell élnünk, hogy az utánunk jövő nemzedékeknek is elegendő forrást hagyjunk szükségleteik kielégítésére.

„A fenntartható fejlődés olyan fejlődés, amely kielégíti a jelen szükségleteit, anélkül hogy veszélyeztetné a jövő nemzedékek esélyét arra, hogy ők is kielégíthessék szükségleteiket.”

JÖVŐKERESŐ

11

A jelentés változtatásokat, elsősorban egy más minőségű gazdasági növekedést szorgalmazott annak érdekében, hogy a világ szegényeinek sorsát legyen miből jobbra fordítani, ugyanakkor a növekedés ne járjon a környezet romlásával.

A jelentésnek érdemei mellett az a hibája, hogy nem mondta ki: a növekedés lehetősége a környezet eltartóképességének függvénye, és ha az emberiség már átlépte a környezeti rendszerek eltartóképességének határát, akkor nem lehet még nagyobb ütemű növekedést sürgetni. A világos magyarázat hiányának az lett a következménye, hogy a politikusok előszeretettel alkalmazzák a fenntartható gazdasági növekedés téves fogalmát, holott egy véges világban nem lehet végtelenül növekedni.

Az ENSZ Környezet és Fejlődés Világkonferenciát 1992-ben rendezték meg Rio de Janeiróban 172 ország részvételével. A Közös jövőnk jelentés gondolatainak legnagyobb része a Riói Konferencián, az ott elfogadott három egyezményben, valamint a Feladatok a XXI. századra dokumentumban öltöttek testet.

Az elfogadott, jogilag is érvényes egyezmények közül az éghajlatváltozásról és a biológiai sokféleségről hozott egyezmények végrehajtása azóta is állandó feladatot jelent az aláírók számára. Az Éghajlatváltozás Keretegyezményhez 153 ország csatlakozott. Célja az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentése volt.

A csökkentés konkrét mértékéről csak az ún. Kiotói Jegyzőkönyvben sikerült megállapodni, ott viszont az egyezményt aláírók közül már nem mindenki tett kötelező csökkentési vállalásokat. Az USA vonakodása érintette a legrosszabbul a nemzetközi közösséget, aki akkor a legnagyobb kibocsátó volt. Mindemellett a fejlődő országok is elzárkóztak a kötelezettség vállalásától.

Az Egyezmény a Biológiai Sokféleség Védelméről a biológiai változatosság gyors hanyatlása miatt jött létre.

Már a konferencia idején is ismert tény volt, hogy a normális evolúciós ütemhez képest az utóbbi időben ezer-szeresre gyorsult a fajok kihalásának üteme. Az Egyezmény újdonsága talán annak a felismerése, hogy nem elég csak egyes fajokat és néhány területet védeni, hanem mindenhol szükség van az élővilág védelmére.

Rió után tíz évvel az ENSZ újabb konferencia megrendezését határozta el, Világ-Csúcskonferencia a Fenntartható Fejlődésről címmel. Ezt 2002-ben Johannesburgban tartották, célja az eltelt tíz év értékelése, az elfogadott kötelezettségek felülvizsgálata és új feladatok kijelölése volt, a fő hangsúlyt pedig a környezetvédelem, a gazdasági és a társadalmi kérdések összefonódására helyezték. Rióhoz hasonlóan itt is elfogadtak egy nyilat-kozatot (Johannesburgi Nyilatkozat a Fenntartható Fejlődésről), mely megállapította, hogy a környezet állapota tovább romlik, illetve hogy a szegénység felszámolása már csak azért is elengedhetetlen, mert a szegénység eleve rossz környezeti viszonyokat feltételez.

Ám Johannesburg után is fennmaradt a kettősség, a világ úgy ment tovább, mint előtte. A feltörekvő piacok, a fejlődő országok is igyekeztek felzárkózni a jóléti társadalmakhoz, és ennek okán nem kímélték termé-

szetes környezetüket, annak erőforrásait. Másrészt viszont az új évezredben felerősödtek az aggódó hangok, a fejlődés akadályozásával vádolt környezetvédő civilek mellett a tudomány is egyre erőteljesebben figyelmeztet a lehetséges kockázatokra, és újabban néhány kormány is beállt az aggodalmaskodók közé.

Először a Millennium Ökoszisztéma Felmérés közölt megrázó adatokat a környezeti rendszerek pusztulásá-

ról, majd az Éghajlatváltozási Kormányközi Testület (IPCC) nyilvánította ki, hogy az emberi tevékenységek során kibocsátott üvegházhatású gázok nagy bizonyossággal összefüggésbe hozhatók az éghajlatváltozással. A brit kormány számára készített Stern-jelentés az éghajlatváltozás elleni küzdelem felgyorsítását sürgette, és kimu-tatta, hogy az intézkedések korai foganatosítása ma még elviselhető módon terheli meg a költségvetéseket (a 12 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

GDP 2%-át kellene évente éghajlatvédelemre fordítani ahhoz, hogy a légköri széndioxid-szint a még tűrhető

változásokat okozó 500 ppm szinten maradjon), ám a késedelem már jóvátehetetlen gazdasági hatásokkal jár majd együtt.

Az idők és a felfogások változását legjobban Tim Jackson professzor Jóllét növekedés nélkül című tanulmá-

nya mutatja, amelyet a brit Fenntartható Fejlődés Bizottság készített. Az elmúlt évtizedekben – de akár ma is, a gazdasági világválság kellős közepén – szinte elképzelhetetlen volt, hogy bárki is megkérdőjelezze a gazdasági növekedés mindenek felett állását, és növekedés nélküli jóllétről beszéljen. A tanulmány nem tartja szerencsésnek az olyan növekedést, amelynek hasznából egyre kevesebben részesülnek, és amelyért igen nagy környezeti árat kell fizetni. Ugyanakkor nem tart megvalósíthatónak egy olyan világot sem, ahol kilencmilliárd ember a fejlett világ életszínvonalán él. Ennek teljesüléséhez ugyanis a világgazdaságnak az évszázad köze-péig a 15-szörösére, a végéig a 40-szeresére kellene nőnie, miközben a világ már most meghaladta ökológiai kapacitásának kereteit.

A környezet változásai tehát lassan megtanítanak bennünket arra, hogy nem bánhatunk mostohán a minket eltartó „Földanyával” – a Föld gondoskodását szeretettel és tisztelettel kell viszonozni.

Miért nem érnek célba a globális válaszok?

Amióta az Egyesült Nemzetek Szervezete létezik, a világ vezetői számos környezetés társadalomjavító célban állapodtak már meg. Célul tűzték ki a szegénység, az éhínség, a békétlenség felszámolását; az elsivatagosodás, az éghajlatváltozás, a biológiai sokféleség csökkenésének megállítását, és még sok más nélkülözhetetlen dolgot. Ám az elhatározások legtöbbjének valóra váltásában a nemzetközi erőfeszítések csődöt mondtak.

Ha minden tisztességes szándék ellenére sem lehet eredményeket elérni a fenntarthatatlan világ jelentette probléma orvoslásában, akkor minden bizonnyal nem az volt a valódi ok, amire a megoldások irányultak, tehát a problémák valós okait kellene számba venni.

A környezet romlásának okát, többek között, a túlzó mértékű erőforrás-felhasználásban kereshetjük. A természeti rendszerek kölcsönhatásának egyik alapvető megnyilvánulása, hogy egymás szabadenergiájával táp-lálkoznak. Erre azért van szükségük, hogy önmaguk rendezettségét fenntartsák. Szükségképpen környezetüket, azt a rendszert teszik tönkre – termodinamikai értelemben rendezetlenné –, amelytől elvették annak szabadenergiáját. Amennyiben a leromlott környezetet szeretnénk helyreállítani, úgy elkerülhetetlen, hogy abba a tágabb környezetből több szabadenergiát fektessünk be, mint amennyit onnan elvettünk.

Úgy látszik, nincs ez másként az emberi társadalmak esetében sem. A világtörténelemben nem nehéz felfedezni azt a tendenciát, hogy egy társadalom, miután felélte saját környezete erőforrásait, terjeszkedni kényszerült, és mások erőforrásaira telepedett rá. Ennek következményeként elpusztította a kiszemelt kultúrát és annak természetes környezetét. A hatalom fenntartása azonban plusz energiákat igényelt, mert fenn kellett tartani az uralmat, és szállítani kellett a gyarmati árukat.

A gyarmatosítás története nem nevezhető emberhez méltónak. Talán ezért is – vagy mert sokkal haté-

konyabb volt – az erőszakos gyarmatosítást felváltotta a tőkekihelyezéssel történő erőforrás-gyarmatosítás.

A tőkén keresztül folyó gyarmatosítás vér nélküli, a kulturális identitás megváltoztatásán keresztül történik.

JÖVŐKERESŐ

13

A globális reklámipar a fogyasztási igény feltámasztására szakosodott: „visszautasíthatatlan” fogyasztási javakat kínál fel, kényelmet, biztonságot, boldogságot ígér. Ugyan a felkínált javak kevesek számára elérhetőek, de alkalmasak arra, hogy a legtöbb embert ösztönözzék a megszerzésükre.

Ettől a ponttól kezdve a szűkös természeti javak elvétele nem a társadalmi szükségletek kielégítését szolgálja, hanem a fogyasztás bármi áron történő növekedését, amelynek végső célja a befektetett tőke hozamának maximálása.

Ennek a törekvésnek akarva-akaratlan mindenki a szereplője lesz, és az anyagi javak megszerzéséért folytatott verseny erodálja az egyetemes társadalmi értékeket és az együttműködés erkölcsét. Az értékvesztés, az értékek kiegyensúlyozatlansága pedig elindítja azt az öngerjesztővé váló folyamatot, amely az emberi és környezeti értékek további romlását eredményezi.

A globalizációban a hely – ahol élünk, és amely közvetlen visszajelzéseket ad a számunkra cselekedeteink következményeiről – térré tágul ki, amelyben számunkra ellenőrizhetetlenül és közvetlen következmények nélkül történik a környezet javainak elvétele. A hely ismerete lehetővé tette a helyes mértékek kialakulását, a látszólag végtelenné tágult földi tér azonban a mértéktelenséget hívta életre. A rövid távú következményekkel nem terhelt globális gazdálkodás hosszú ideig leplezi a mögötte megbúvó problémák halmozódását, és csak akkor ad jelzéseket, amikor már tehetetlenül állunk a történések előtt.

A mértéktelenséget a hatékonyság javulása sem képes megszüntetni. Mert noha folyamatosan javul az anyag-és az energiahatékonyság, a hatékonyság növekedése nem azt jelenti, hogy stagnálna vagy – miként arra szükség lenne – csökkenne az összes felhasznált erőforrás mennyisége. A gazdaság növekedésének üteme miatt a nagyobb hatékonyság ellenére is mind több és több erőforrásra van szükség.

A fenntarthatatlan világ oka tehát nem az, hogy az emberiség nem elég fejlett technikailag, hanem éppen az, hogy a technikai eszközök nyújtotta lehetőségének birtokában elvesztette a mértéket, és vele együtt a harmonikus lét értékeinek egyensúlyát. Létező gondjaink oka tehát erkölcsi, ám a jelenlegi „megoldások” nem erre irányulnak. A nemzetközi közösség attól a pénztől várja a kilábalást, amely a problémát okozta.

A fenntartható fejlődés értelmezése

A Közös Jövőnk Jelentés visszavonhatatlanul bevezette a közbeszédbe a fenntartható fejlődés gondolatát, amelyről azonban – konkrét útmutatás hiányában – sokan, sokfélét gondolnak. A Nemzeti Fenntartható Fejlő-

dési Tanács megbízásából a KSH által megkérdezettek 26%-a azonosította a fenntartható fejlődést a folytonos gazdasági növekedéssel, 22%-a az emberek anyagi jólétének folyamatos gyarapodásával. A megkérdezettek ötöde vélte úgy, hogy a fenntartható fejlődés a ma és a jövő generációk szükségleteinek kielégítése, 16%-a, hogy a társadalmi ellátórendszerek, 7%-a pedig, hogy a természeti erőforrások megőrzése (1. ábra).

A felmérés igazolja, hogy a fenntarthatóság sokak számára valaminek – főleg a gazdasági növekedésnek és a jólétnek – a fenntartását jelenti. Pedig nyilvánvaló, hogy semmi sem lehet fenntartható, fennmaradó a környezet állandó változása miatt. Mivel a fenntartható fejlődés célja, hogy a jövő nemzedékek is kielégíthessék szükségleteiket, a fenntarthatóság egy olyan viszonyrendszert, kultúrát jelent, amelyben az emberek egymás közötti és a természetes környezetükkel való viszonya megteremti a harmónia lehetőségét. A fenntarthatóság 14 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

A fenntartható fejlődés fogalmának általános értelmezése A fenntartható fejlődés fogalmának általános értelmezése

1. ábra

Forrás: KSH

Forrás: KSH

kifejezés ezért nem az időre, hanem a fejlődés módjára vonatkozik. A fennmaradás ideje a fejlődés módja által befolyásolható.

A megvalósulás folytonos feltétele, hogy az egész emberiség a bolygó környezeti eltartóképességének Mennyire fontosak a boldogsághoz az alább felsorolt értékek? Forrás: KSH

megfelelően éljen, azon a mértéken, amely mellett az embert is éltető környezeti folyamatok képesek meg-

újítani a környezeti rendszert.

„A fenntartható fejlődés a folytonos szociális jól-lét megvalósítása, anélkül hogy a környezet eltartóképességét veszélyeztetnénk.”

Herman Daly

A fejlődés értelme: jobbnak lenni. Jobbnak lenni a környezethez való alkalmazkodásban, hiszen minden élőlény fennmaradásának alapfeltétele a környezethez való alkalmazkodás. Azaz a fenntartható társadalomnak a belső, társadalmi feltételek helyes megválasztásával kell alkalmazkodnia a külső feltételekhez.

A fenntartható fejlődés integrálja a környezet és a fejlődés minden kérdését, ezért nem ismer elsőbbségeket. Így a gazdaság sem válhat a társadalmi tevékenység céljává. A jelenlegi felfogásban azonban a gazdaság a cél, s a jó gazdaság érdekében az ember és a környezet eszközzé válik. A gazdasági növekedés nem jelenti automatikusan a társadalmi jól-lét megvalósulását, vagy a környezet értékeinek megóvását.

A társadalmi jól-lét megvalósulása az egymást követő generációk célja. Ennek a célnak a megvalósulá-

sában a gazdaság eszköz, amely a természeti javakat közvetíti a társadalom felé. Ugyanakkor a környezet feltétele a társadalmi jól-létnek, mert csak a környezet eltartóképességén belül szolgálhatja a gazdaság a társadalmat.

Amennyiben a fejlődés és a környezet kérdései összefüggnek, úgy a környezeti problémák megelőzése a fejlődés menetének helyes megválasztásában rejlik. Ezért a fenntartható fejlődés nem szinonimája a környezetvédelemnek. A környezetvédelem a fejlődés következtében létrejött jelentős környezeti hatások megelő-

zésére, felszámolására és kompenzálására kialakított ágazat, míg a fenntartható fejlődés az összes emberi tevékenységet igy

egyá ek

ltal szik

á

tervezni oly módon, hogy azok ne okozzanak társadalmi

n nem fontos (1); alig fontos (2); egy kicsit fontos (3); fontos (4); elé é ggs

é környezeti problémákat.

fontos (5); nagyon fontos (6);

a legfontosabbak egyike (7)

2

JÖVŐKERESŐ

15

A fenntarthatóság alapkérdései: mit, miért, milyen hatással? A technokrata megközelítés alapkérdése a hogyan. A fenntarthatóság megvalósítása a jelenségek okainak és hatásainak vizsgálatát igényli, s szükség szerint azok és káros következményeik megválaszolását.

A fenntarthatósággal kapcsolatos problémák enyhítése nem annyira technikai jellegű feladat – inkább az ember és környezetének viszonyrendszerét kell átértékelnünk. Új etikát, szemléletet, megközelítéseket, érté-

keket kell létrehoznunk, amely során támaszkodni kell a már igazoltan bevált megközelítésekre.

A magyar társadalom a világban

Szeretnénk elkerülni, hogy eltérő környezeti rendszerekben élő, és éppen ezért eltérő kultúrával rendelkező né-

pek összehasonlítása alapján ítéletet mondjunk magunk vagy mások felett. Mégis tanulságos lehet azt látnunk, hogy bizonyos mérési módszerek alapján hogyan is állunk a világban.

Magyarország az emberi fejlettségi mutató (HDI) tekintetében 2006-ban a 38. helyen állt a magas értékű

indexszel rendelkező országok 75-ös listáján. A teljes lista 179 országot tartalmazott.

Az egy főre eső bruttó nemzeti termék (GDP) tekintetében hazánk a Nemzetközi Valutaalap (IMF) 179-es listáján az 51. helyen állt 2008-ban.

Az életminőségi mutató (Quality of Life Index) 111-es listáján országunk a 37. helyen áll. A mutató magá-

ban foglalja a születéskor várható élettartamot, az ezer főre eső válások számát, a közösségi élet mutatóját, az anyagi jólét indexét, a politikai stabilitást, a klimatikus feltételeket, a munkahelyi biztonságot, a női egyenjo-gúságot és a politikai szabadságot.

Ezekkel a kedvezőnek mondható helyezésekkel szemben az emberek megelégedettségét mérő mutató (Satisfaction of Life Index) tekintetében Magyarország a 178 országot tartalmazó listán a 107. helyen áll. Ez a mutató szubjektív megítélések alapján mutatja az emberek megelégedettségét a jóléttel, az egészséggel, az iskolázottsághoz való hozzáféréssel.

Ugyancsak kedvezőtlen helyet foglalunk el az ún. Boldog Bolygó listán (The Happy Planet Index; HPI), amely a hosszú távú jólléti esélyek indexei alapján rangsorolja a Föld országait. Az indexet, amely magába foglalja a születéskor várható élettartamot, a megelégedettséget és az ökológiai lábnyomot, a New Economics Foundation (NEF) 2006 júliusában vezette be. A mérőszám megmutatja, hogy az anyagi javak kitermelése milyen mértékben járul hozzá a társadalom megelégedettségéhez, egészségéhez. A második jelentés első tíz helyén 9 latin-amerikai ország áll, amely arra utal, hogy az egészség és a megelégedettség nem egyenesen arányos az anyagi jóléttel. Magyarország az első összeállításban 121. volt a 178-as listán. A 2009 júliusában közzétett második jelentésben 143 országot vettek számításba, ezek között hazánk a 90. helyet foglalta el.

Végül nem rangsorban, de másokkal kivételesen összehasonlító módon nyújt információt a magyar lakosság környezetre gyakorolt terheléséről az ökológiai lábnyom nevű mutató. Az ökológiai lábnyom az életünk fenntartása érdekében felhasznált tér nagyságát mutatja meg: az elfogyasztott fosszilis energia, élelem, fa-anyag és az épített környezet által elfoglalt tér alapján számolja ki egy-egy ember vagy ország környezeti terhelését. Természetesen, mint minden mutató, ez sem tökéletes, de legalább törekszik arra, hogy a különböző

nemzeteket egyenlően ítélje meg ökológiai lehetőségeiket és terhelésüket illetően. Ennek érdekében a bolygó ökológiai kapacitásait egyenlő mértékben osztotta szét a világ népei között, így minden egyes ország környe-16 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

zeti terhelése a rá jutó ökológiai kapacitással hasonlítható össze. 2008-ban egy átlag magyar polgár ökológiai lábnyoma 3,5 hektár volt, noha egy emberre csupán 2,8 globális hektár jutott Magyarországon. A világ egészét tekintve az átlagos világpolgár lábnyoma 2,7 hektár volt, pedig fejenként csak 2,1 hektár juthatna. A világátlag-deficit így 0,6 hektár, a hazai 0,7. Ez azt jelenti, hogy egyharmadnyival nagyobb bolygóra lenne szükségünk ahhoz, hogy tartósan ne a jövő elől vegyük el a Föld erőforrásait. Ehhez nekünk is ennyivel nagyobb területű

országra lenne szükségünk, vagy ennyivel kellene csökkentenünk a terheléseinket.

A magyar társadalom fenntarthatósága

A helyzetelemzés ok-okozati összefüggések révén kívánja bemutatni a hazai társadalom és környezetének helyzetét. Az ok-okozatiság megtartása érdekében az Európai Környezeti Ügynökség által javasolt logikát kö-

vetjük, amely a környezeti mérőszámok megállapítása érdekében hajtóerő, terhelés, állapot, hatás és válasz indikátorokra csoportosította a helyzetről rendelkezésre álló információkat.

A logika alapja, hogy a környezet állapotát a rá gyakorolt terhelések határozzák meg, amelyek mennyisé-

gét és minőségét pedig a társadalmi hajtóerők szabják meg. A környezet állapotváltozásaiból környezeti hatá-

sok származnak, amelyek – amennyiben kedvezőtlenek az ember számára – válaszokat, intézkedéseket hívnak életre a hatások megelőzésére, semlegesítésére. Ezek a válaszok a hajtóerőket hivatottak megváltoztatni oly módon, hogy a hajtóerőkből származó terhelések csökkenjenek, a környezet állapotváltozásai mérséklődjenek, a hatások kedvezőbbek legyenek. Ha a válaszaink sikeresek voltak, akkor ezeket megerősíthetjük, ha sikertelenek, akkor pedig módosítani kell rajtuk.

Nézzünk egy példát! A környezet állapotának egyik alapvető jellemzője az éghajlatváltozás. Az éghajlatváltozást többek között az üvegházhatású gázok légköri felhalmozódása okozza. Az üvegházhatású gázok kibocsátása tehát a terhelés, amelyet az emberi tevékenységek okoznak, azaz az emberi tevékenységek a hajtóerők. Közülük is meghatározóak a fosszilis tüzelőanyagokat fogyasztó energetikai ágazat, a közlekedés, a mezőgazdaság vagy a háztartások működtetése. A változó éghajlat hatása a csökkenő mezőgazdasági hozam, vagy a jégverések, a szélsőséges hőingadozások és az árvizek által az épített környezetben tett kár, de hatással van az élővilág mennyiségi és minőségi viszonyaira, az élőhelyi, faji és genetikai változatosságra is. Ezek a kedvezőtlen hatások arra kényszerítenek bennünket, hogy korlátozzuk a káros gázok kibocsátását. Ezt legjobban a fosszilis erőforrások felhasználásának megváltoztatásán, azaz csökkentésén keresztül tehetjük meg. Ennek egyik a mai gyakorlatban is alkalmazott, de csak korlátozottan eredményes módja, ha növeljük azok árát. Tehát például egy energiaadó lehetne az a válaszintézkedés, ami módosítaná a hajtóerőket azáltal, hogy változásra kényszeríti azokat. Drágább üzemanyag mellett például jobban meggondoljuk, hogy mennyit autózunk, milyen távolságra szállítunk, hol értékesítjük amit megtermeltünk.

JÖVŐKERESŐ

17

A társadalmi hajtóerők, mint a problémák okai A környezet állapotát közvetlenül a környezetet érő terhelések miatt a termelés és a fogyasztás, a szolgáltatások szerkezete (az egyes szektorok), az infrastruktúrák kiépítettsége, a településés a térszerkezet szabja meg.

Az, hogy milyen a fenti strukturális szint, közvetlenül az intézményrendszer határozza meg. Intézményrendszeren a jogi és közgazdasági szabályozók rendszerét, a közigazgatás felépítését, az oktatás, az egészség-

ügy, a szociális ellátás, a biztonság, az igazságszolgáltatás szerveződéseit értjük, de ide tartoznak a legkülönbözőbb mutatók is, továbbá az információ-kommunikáció rendszere. Ez a szint az intézményrendszer szintje, amely közvetlenül kapcsolódik a strukturális szinthez, közvetetten pedig a terhelésekhez, illetve a környezet állapotához.

Az intézményrendszer sem véletlenül alakul ki – az intézményrendszerben a társadalom kultúrája tükröző-

dik vissza. Itt külön kell vizsgálni az egyéni és a társadalmi szinteket. Mindkét esetben az értékek tartománya a kiindulási pont, amely a legmélyebb oka minden jelenségnek, problémának. Az egyén szintjén az értékek szabják meg a követett szokásokat, a tudást, a szemléletet, az érzéseket, végső soron a viselkedést. A társadalomban az értékek mentén alakul a filozófia, a politika, a stratégiák, a szakpolitikák, illetve az ezekre épülő

tervek és programok. A kulturális szint közvetlenül szabja meg az intézményi szintet, közvetetten a strukturális szintet, a terheléseket és a környezet állapotát.

A magyarországi hajtóerők megítélése

A társadalom értékválasztása: az anyagi javak elsőbbsége

Amennyiben a környezet jelenlegi állapotának legmélyebb okát keressük, úgy azt a kulturális szinten, az értékeknél fogjuk megtalálni. A társadalom által vallott értékek skáláját nézve azt látjuk, hogy a különböző

értékek más-más mértékben képviseltetik magukat: az első számú érték például az anyagi jólét, míg a környezet meglehetősen elhanyagolt. Az értékek szerkezete az egész társadalmi felépítmény szerkezetét megszabja. A tudásunkban például egyre inkább elsőbbséget kap a technikai tudás a környezet fenntartható használatához szükséges ismeretekkel szemben. Az értékek különbözősége jelenik meg a szektorok sorrendiségében is: a gazdaságot támogató szektorok elsőbbséget kapnak a környezetvédelemmel vagy az egészséggel szemben.

A társadalom értékválasztása nem a társadalom tagjainak értékítéletéből adódik össze. Az anyagi jólét dominanciáját, a torz értékszemléletet, egy nagy befolyásolási képességgel rendelkező kisebbség diktálja a többség számára. A média-elit az egész világon képes meghatározni a divatos értékeket, a globális trendek pedig lassan átformálják a helyi kultúrákat.

A magyar társadalom, hasonlóan a legtöbb kelet-közép-európai társadalomhoz, a rendszerváltásban a jóléti társadalom eljöttét, anyagi gyarapodásának új dimenzióját látta elsősorban, és kevésbé foglalkozott a de-mokratizálódás lehetőségével vagy egy teljesen új társadalmi perspektíva kimunkálásával. Ezzel az értékválasz-18 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

tással a demokratikus intézményrendszereket fejletlenségre ítélték, míg a fogyasztói társadalom mellékhatásai

– a fokozott környezeti terhelés, a társadalmi polarizáció, az emberek elidegenedése, a verseny felerősödése a szolidaritás számlájára – a nyakunkba szakadtak.

Az egyén értékválasztása: az illendő értékek

A társadalom értékválasztása nem mérhető az őt alkotó egyének értékválasztásán keresztül, mert egy rendszer nem részei összeadásának eredménye (2. ábra).

1

2

3

4

5

6

7

Vallásosság, hit

Művészetek, kultúra

Élvezetes élet

Bizalom a társadalmi, közéleti intézményekben

Anyagi jólét, magas életszínvonal

Tudás, műveltség, bölcsesség

Szolidaritás a rászorulókkal, nélkülözőkkel

Bizalom a másik emberben

Munka – kiteljesedés a munkában, a munka öröme

A környezetről, természetről való gondoskodás

A környezet, a természet harmóniája, egészsége

Másoknak való segítségnyújtás, gondoskodás, együttműködés

Autonómia: nagyjából úgy élni, ahogy szeretnék

Igazságosság, egyenlő bánásmód a másik emberrel

Önbecsülés, identitás tudat

Pénz, jövedelem

A környezet jó minősége

A másik ember méltóságának tisztelete

Értelmes, teljes, célba ért élet

Erényes, erkölcsi normák

Igazi barátság, emberi kapcsolatok fontossága

Az élet tisztelete

Biztonság

Család, családi kapcsolatok fontossága, családi biztonság

Egészség

Mennyire fontosak a boldogsághoz a fent felsorolt értékek?

2. ábra

Forrás: KSH

A Nemzeti Fenntartható Fejlődési Tanács a jövőre vonatkozóan fontosnak tartotta megismerni az egyes emberek értékítéletét. 2009 áprilisában 1048 ember jelölte meg a választható értékek közül a számára legfon-tosabbakat egy hetes értékskálán. A legmagasabb osztályzatot (6,5) a megkérdezettek a testi, a szellemi és a lelki egészségnek adták. Az ezt követő két érték a család, a családi kapcsolatok fontossága, biztonsága (6,3), és a biztonság (személyes biztonság, a haza biztonsága, a béke), ami 6-os osztályzatot ért el. A három legkevésbé fontos érték a vallásosság és a hit (4), a művészetek és a kultúra (4,2), valamint az élvezetes élet (4,2) volt.

JÖVŐKERESŐ

19

A felmérésből két óvatos következtetés is leszűrhető. Az emberek gondolati szinten vagy a szavaikban hajlandóak az illő értékeket választani, de kevésbé tesznek ezekért az értékekért. Az egyének értékválasztá-

sa nem támasztja alá azt az általános feltevést, hogy a társadalom számára a legfőbb érték az anyagi jólét.

Amennyiben nem feltételezzük azt, hogy az értékválasztást teljesen eltorzította az illő értékek választása, úgy ez utóbbi világosan rámutat arra a tényre, hogy a társadalom egésze által vallott értékeket a befolyással rendelkező kisebbség alakítja. Általában a politika sem az emberek egyéni, „illő” értékválasztásában megjelenő

értékek szerint cselekszik.

A világról alkotott nézeteink: az ember uralja a természetet A filozófiai gondolkodás szükségtelennek tűnik egy olyan világban, ahol azonnali válaszokat kell megfogal-maznunk a világ egyre sűrűsödő bajaira. Így a gondolkodás teljesen elszakadt a mindennapi élet gyakorlatától

– hamarabb teszünk meg valamit, mint hogy azt alaposan végiggondoltuk volna.

Súlyos hiba, hogy ebben a nagy kapkodásban nem vizsgáltuk felül azt a múltból hozott általános nézetet, mely szerint az ember uralja a természetet, hatalmában és módjában áll a környezetét átalakítani. Ez az ide-ológia egyáltalán nem zavarta az átmenetet a fogyasztói társadalomba, sőt, a magyar társadalom fogyasztói éhsége miatt annak egy kíméletlenebb formáját hívta életre.

Magyarországon az ismert történelmi okokból az ökológiai gondolkodásmód tetemes késéssel jelent meg, s ebben nem csak a szellemi tájékozódás lehetőségeinek korlátozása játszott szerepet, hanem – és mindenekelőtt – a „nyugati” életformával kapcsolatos illúziók is.

Ismeretek: az ismeretek rendszertelensége

A legtöbben a fejlődést az anyagi gyarapodással azonosítjuk. Az anyagi gyarapodás a tudományos és technikai ismeretek megszerzésén keresztül válik lehetővé. Ezért azoknak az ismereteknek a megszerzése kap elsőbbséget, amelyek nélkülözhetetlenek a tudományos-technikai haladáshoz. Ennek érdekében bizonyos kérdéseknek a mélyéig kell ásni, ám a rengeteg résztudás, analitikus ismeret nem áll össze rendszerezett isme-retté, az egyes szakismeretek felfoghatatlanok, ellenőrizhetetlenek a társadalom számára.

Magyarországon a fenti általánosítás csak részigazság. Az igaz, hogy a megszerzett ismeretek nem állnak össze rendszerré, de az már nem, hogy a megszerzett ismeretek az anyagi gyarapodást szolgálnák. Mondhatnánk: még azt sem. Az ismeretek szerkezete sokkal inkább kötődik egy nehezen átalakuló oktatási rendszerhez, mintsem a növekedéshez szükséges műszaki-technikai ismeretekhez. Az ismeretszerzésnek nincs igazán értékalapú, a komplexitást megragadni képes orientációja Magyarországon, így nincs erre alkalmas rendszere sem. Ugyanakkor az iskolai oktatás legtöbb színhelyén megszerzett szakismeret csak az eredmények méréséig érvényes, de az életben már használhatatlan.

A környezetre vonatkozó ismeretek szinte teljesen hiányoznak az ismeretanyagokból, nemhogy összefüg-géseket mutatnának be.

20 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

A társadalmi szemlélet: a rendszerszemlélet és a bölcsesség hiánya Rendszerszemlélet hiányában – valamint a gyors problémamegoldás kényszerétől hajtva – csak jelenségeket kezelünk, nem pedig az okokat szüntetjük meg, és figyelmen kívül hagyjuk az ok-okozati összefüggések hálóját.

Márpedig, amíg az okok fennállnak, újra és újra termelik, mégpedig halmozottan az okozatokat, ami miatt a társadalomnak egyre több problémával kell megküzdenie. Problémák öngerjesztő láncolata jön tehát létre.

Sokat tudunk a rendszer egyes elemeiről, de keveset tudunk magáról a rendszerről. Ismereteink hosszú távú társadalmi hasznossága azonban azon múlik, hogy a megszerzett részismereteket képesek vagyunk-e rendszerbe illeszteni, képesek vagyunk-e előre látni felfedezéseink jövőbeli hatásait. Ismereteink hasznosságát és hosszú távú hatásait bölcsességünk kontrollálhatja.

Ám bölcs döntéseknek nem csak hazánk van híján. Ma a bölcsesség értéktelennek tekintett filozofálgatás-sá silányult az eredményés versenyorientált műszaki-technikai irányultságú társadalom számára. A modern értékítélet szerint a bölcselkedés, a kellő megfontolás, a körültekintő, lassú döntés csak gátja a nagyszerű, min-denkinek ígéretes fejlesztéseknek. Az azonnali sikerek, eredmények hajszolása rövid távú gondolkodást hívott életre, amelynek következtében lassan teljesen kicsúszott a kezünkből a saját jövőnk ellenőrizhetősége.

Viselkedés: a verseny kultúrája

Az egyének viselkedését alapjaiban értékeik és hitük szabja meg, amelyet befolyásolnak ismereteik, szemléletük, gondolataik és érzéseik. Amennyiben az egyének valóban az egészségüket és a családi kapcsolataik harmóniáját tartanák a legfontosabb értéknek, aligha viselkednének önpusztító módon. Ám az anyagi értékek megszerzésére szocializált társadalomban a verseny vált uralkodóvá, amely feltételezi az önző magatartási formákat, és háttérbe szorítja az együttműködés, a szolidaritás, a közösségi gondoskodás kultúráját.

A növekedés mindig sietős, eltúlzott tempójú, és az igazi versenymentalitáson alapszik. Csakhogy a nö-

vekedés társadalmi forrásai – ugyanúgy, mint a környezetiek – végesek. A gyorsítás, a verseny nem ad időt arra, hogy gondolkodjunk, hogy várjunk, pihenjünk, megújuljunk. Elveszi az időnket, tönkreteszi az egészsé-

günket, a közösségi, családi kapcsolatainkat, elszegényíti az értékeinket. A társadalmat szegényekre, és gazdagokra, okosakra és butákra, szárnyalókra és szárnyaszegettekre, sikeresekre és sikertelenekre osztja.

Az értékvesztés együtt jár a hitvesztéssel. A közösség elveszíti a hitben megfogalmazott közös erkölcsi értékeit és mértékeit. A közösség egyénekre esik szét, akik nem a helyből, annak kultúrájából veszik át az erkölcsi, viselkedési mintázatokat, hanem tetszés szerint választanak a világ által felkínáltak közül, majd ezek mentén szerveződnek újra. Az új viselkedési formák legtöbbször a maradék közösséget bántó, antiszociális formákban jelennek meg. A társadalom tehetősebb tagjainak viselkedését a presztízst jelentő javak megszerzése jellemzi, amely kártékonyan hat az emberek életérzésére, felkelti a vágyat a szerzésre, irigységet, sokszor erőszakot szül.

Az egyének felett álló kontroll, a hitből származó erkölcsi normák eltűnésével az értékek is átalakulnak, degradálódnak. De nem csak a hitből származó erkölcsi kontroll lazult meg, hanem az egyén felett működő

közösségi kontroll is csorbát szenvedett a zárt közösségek felbomlása miatt. Ebben nagy része volt a nyitottabb városi életforma kialakulásának, a településszerkezet átalakulásának is.

JÖVŐKERESŐ

21

Csekély az esélye, hogy a helyes viselkedési mintázatok – például a helyes fogyasztói kultúra – tanulással és a neveléssel kialakulnak, mivel a tanult mintázatokat nem erősítik meg a mindennapi életben tapasztaltak.

A termelés és a fogyasztás valós mintázatai a fenntarthatóságot alátámasztó viselkedési mintázatok ellen dolgoznak. Éppen ezért a fiatalság számára hiányoznak a követhető jó példák. A fenntarthatóság megélésének ma nincs színtere a társadalomban.

Politika: a jelen mindig fontosabb, mint a jövő

A politikai kurzusok időgazdálkodásának sajátosságából következik, hogy a politika a társadalom érdekér-vényesítésre képes csoportjainak rövid távú érdekeit szolgálja – a közérdekekkel szemben. A politikát az a kényszer vezérli, hogy elsőbbséget kell adnia a gazdasági növekedésnek, hiszen ebből származnak a költségvetés újraosztható forrásai, amelyek növekedés esetén alátámaszthatják a politika sikerességét. A politika tehát szük-ségképpen növekedéspárti, és nem várható el tőle, hogy hosszú távú fenntarthatósági érdekeket helyezzen a növekedés elé. A természetrombolás fő oka az, hogy a gazdaság-és társadalomszervezés optimalizációs függvénye ma a profit maximalizálása, ami minden más, könnyen beláthatóan fontosabb humán vagy környezeti érdeket és értéket maga alá gyűr.

A rendszerváltoztatás utáni politika a gyors sikerek reményében az átlagosnál is szélesebbre nyitotta az ország kapuit a külföldi tőke és tulajdon számára, egy erre felkészületlen társadalmat és gazdaságot kínálva fel a multinacionális érdekeltségeknek. Ma már jól látható, hogy a rövid távú eredmények érdekében a jövőtől kértünk áldozatokat, ráadásul függőségbe kényszerítettük a társadalmat.

Szakpolitikák: beszűkült ismeretek, szemlélet, érdekek

Az ágazati intézményrendszer alkalmatlan a környezet és a fejlődés összefüggő kérdéseinek kezelésére, mert az átjárhatóság és a kommunikáció sokszor még ugyanazon intézményrendszeren belül sem biztosított.

A szakpolitikák az egyes szektorok beszűkült ismereteihez, szemléletéhez és érdekeihez kötődnek, és hiányzik közülük az összhang.

Magyarországon a rendszerváltás előtt néhány különösen erős ágazat működött, amelynek erős embe-rei és intézményei képesek voltak még akkor is konzerválni az érdekeiket, amikor a megváltozott világ már egészen más gazdasági és intézményszerkezetet követelt volna meg. Az átmenet még ma sem ért véget, a végharcok folytatódnak az ágazatok között.

Stratégiák, tervek, programok: közös keret nélkül

Az egyes ágazatokhoz tartozó fejlesztési stratégiák, tervek és programok az ágazati érdekgazdálkodásnak megfelelően különülnek el. Megvalósíthatóságukat nem a racionalitás, hanem az elérhető anyagi források szabják meg. Ezért nincs az egyes terveknek, programoknak közös kerete, hiszen intézkedéseiket a lehetőségeknek, nem pedig a valós társadalmi szükségleteknek rendelik alá.

Ebben a tervezési környezetben valóban szükségtelen és hatástalan egy átfogó keretdokumentum, amely tudatosan követ egy társadalmi jövőképet. A magyar társadalom egységes, közös jövőkép nélkül hányódik a külső hatások tengerében, aminek következtében képtelen összeszedni és érvényre juttatni a benne rejlő belső lehetőségeket.

22 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Szabályozás: átláthatatlan útvesztő

A jogszabályok megalkotását a társadalmon belül, illetve a társadalom és a környezete között fennálló viszonyrendszerek rögzítésének szükségessége indokolja. Mivel megszámlálhatatlan mennyiségű viszony áll fenn egy társadalomban, illetve egy társadalom és a környezete között, a jogszabályok száma is végeláthatat-lanul duzzad. A végén egy, a társadalmat teljesen átszövő, átláthatatlan szövevényt alkotnak, megnehezítve a rugalmas alkalmazkodást a változásokhoz. Ebben az esetben tehát a szabályozás csak gátolja az új dolgok létrejöttét. Mondhatnánk azt is, hogy a szabályok a kelleténél később születnek, és később is szűnnek meg.

A jogi és a gazdasági szabályozó rendszerek is a szektorszemléletet követik, ezért az elkülönülő szabályok és szabályozók alkalmatlanok az összefüggő ügyek komplex szabályozására, a környezeti, társadalmi és gazdasági kérdések együttes kezelésére. Az integráltság hiányának következtében a különböző szabályozók és az azokból levezethető intézkedések keresztezik egymást, s leggyakrabban csak a problémák átterhelését, más formában való megjelenését okozzák.

Magyarország lakossága a rendszerváltást követően több lépésben élte meg a jogrendszer átalakítását, hiszen alig kezdett hozzá a demokratikus jogállamiság kiépítéséhez, amikor kifejezte csatlakozási szándékát az Európai Közösséghez. A jogi és közgazdasági szabályozás gyors változtatása nehezítette – és a mai napig nehezíti – a szabályok alkalmazhatóságát és végrehajthatóságát. Ráadásul a közösségi szabályozás az egyféleséget támogatja, kevésbé tudja figyelembe venni az ökológia és kulturális sokféleségből fakadó különbözőségeket, és kedvezőtlen szabályokkal nehezíti a helyi kibontakozást.

Közgazdaság: erőforrások majdnem ingyen

Teljesen nyilvánvaló, hogy a környezeti degradáció elsődleges oka a természeti erőforrásoknak a környezet eltartóképességén túli használata. A fenntarthatatlan használat egyik döntő oka, hogy a természeti erőforrások alulértékeltek. A profitmaximálás megköveteli ezt, hiszen a termelési költségeket alacsonyan kell tartani. A termelési költségek közül a munkaerőt – az emberi erőforrást – muszáj megfizetni, nemcsak azért, mert megkö-

veteli, hanem azért is, mert szükség van arra, hogy a megtermelt áruk fogyasztóiként lépjen fel. Az alacsonyra értékelt természeti erőforrások viszont lehetővé teszik az alacsony tartósságú és minőségű áruk termelését, és ezek globális léptékű mozgatását.

Amíg a tőketulajdonosok korlátlanul hozzáférnek az olcsó természeti erőforrásokhoz, addig a legtöbb termelői tevékenység külső költségét (negatív externália) áthárítják a társadalomra. Emiatt a környezeti és társadalmi külső költségek nem jelennek meg az árakban, a fogyasztók pedig nem kapnak jelzéseket az árakon keresztül az általuk fogyasztott termékek környezeti és társadalmi hasznosságáról.

A magyar állam és az ország lakossága eladósodottságának mértéke növekedési kényszert okoz. Ugyanakkor a növekedéshez szükséges fosszilis erőforrásaink szűkösek. Kettős szorításba kerültünk: külső függőségben vagyunk a növekedés anyagi és természeti erőforrásaitól.

A (Tanács) környezetvédő civil szervezetek delegáltjainak álláspontja szerint: A közgazdaság fő áramlata háttérbe szorította az alternatív közgazdasági megközelítéseket, azok a társadalom széles rétegei szá-

mára ismeretlenek.

A fenntarthatóság szemszögéből vizsgálódó alternatív megközelítések szerint (Gesell, Creutz) a környezeti és társadalmi konfliktusokat okozó állandó növekedési kényszer hajtóereje a pénz intézményrendszere.

JÖVŐKERESŐ

23

A kamat miatt a munkával szerzett jövedelmek folyamatosan átrétegződnek a tőketulajdonosok felé. A szegények – tőke hiányában – képtelenek a kamatterheiket és az inflációt kamatnyereséggel ellensúlyozni. Ezért a gazdagok gazdagodnak, a szegények szegényednek. A kamatterhek ellensúlyozása miatt mind az eladósodott állam, mind a munkával jövedelmet keresők növekedésre kényszerülnek, a tőketulajdonos pedig tőkéjé-

nek gyarapítása miatt érdekelt a növekedésben. A kamatos-kamat a pénzvagyon olyan exponenciális növekedését hívja életre, amelynek nem lehet természeti erőforrás-fedezete egy véges világban. A növekedés miatt kikényszerített növekvő erőforrás-és térfelhasználás – függetlenül attól, hogy az a valós társadalmi szük-ségletekre irányul-e, vagy csak néhány tőketulajdonos igényére – állandóan növeli a környezeti terheket.

Döntéshozás: a szubszidiaritás hiánya

A különböző típusú döntéseknek mindig azon a szinten kell megszületniük, ahol a döntés által érintettek élnek – és az ő közreműködésükkel. A helyi társadalmi és környezeti feltételek figyelembevételéhez a döntési szintek helyes megválasztása nélkülözhetetlen. Minél messzebb van a döntés centruma az érintettektől, annál kevésbé érvényesülhetnek a valós szükségleteik, annál inkább sematizáló, egyformaságot parancsoló a döntés.

Magyarországon a döntéshozás annak ellenére is túlzottan központosított, hogy létezik az önkormányzatiság. Mivel azonban az önkormányzatok nem kapnak az érintettségüknek megfelelő döntési kompetenciákat, egy fölöslegesen nagy, drága és bürokratikus intézményrendszert kell fenntartani mind központi, mind helyi szinten. Manapság takarékossági okokból, szorgos igyekezettel gyengítjük, csökkentjük a meglévő intézményeket, ahelyett hogy a döntési kompetenciákat osztanánk újra.

A szabályozás és a kormányzás központi léte szinte semmilyen mozgásteret nem ad a helyi döntéshozás számára, a közösséget érdemben befolyásolni képes döntések tekintetében. Nem csak a források, de még a források beszedésének, újraelosztásának módja is központilag elrendelt. A szubszidiaritás erősen sérül, aminek az a következménye, hogy a helyi közösségek önmeghatározó és önkormányzó képessége a képviseleti demokráciában folyamatosan romlik.

Az európai integrációval túl sok döntési kompetencia került távol a helyi szintektől. Hazánk uniós tagsága a lokális gazdaságok meggyengítésének nem szándékolt, de hatékony eszközévé vált. A tőke és az áruk szabad áramlásának alapelvét az uniós hatóságok (beleértve a bíróságot is) következetesen, sokszor a valós helyi közösségi szükségletekkel és az ökológiai ésszerűséggel szemben is érvényre juttatják.

Költségvetés: a fenntarthatatlan jövő

A felelőtlen költségvetési gazdálkodás a legrosszabb erkölcsi üzenet, amit az állam a polgárainak küldhet.

Hiszen elképzelhetetlen, hogy egy felelősen gondolkodó családanya hónapról hónapra adósságokra építse fel a háztartás kiadásait, ráadásul úgy, hogy tudja, semmilyen lehetősége sincs az adósságai rendezésére. Az állam mögött azonban ott állnak az adófizetők, a még meg sem született, de máris eladósodott generációk. A jövőt elzálogosító költségvetési tervezésnek semmi köze sincs a fenntarthatósághoz, hiszen az éppen a jövő generá-

ciók lehetőségeinek megőrzéséről, ha ugyan nem a lehetőségek bővítéséről szól.

2009-ben az állam az országban megtermelt összes jövedelem 46,1%-át tervezte központosítani, ám a felét kívánta szétosztani, vagyis továbbra is többet költ, mint amennyi forrása van. A tervezett hiány 3,9%-os volt a GDP-hez viszonyítva.

24 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

A költségvetési deficitek felszámolására a bevételek növelése vagy a kiadások lefaragása kínál lehetősé-

get, egyszerre vagy külön-külön. Mivel azonban a politika nem szeretné elveszíteni választóinak kegyeit, nem szívesen nyúl egyikhez sem. Kényszeredett helyzetében először az állam által vállalt feladatokból kezdett kihátrálni, és a költségek egyre jelentősebb részét hárította a társadalomra. Mindkét módszer rossz – inkább a költségvetési kiadások növekedését okozó problémaspirált kellene megszüntetni. A költségvetési teher növekedése ugyanis elkerülhetetlen egy problémahalmozó társadalomban, ahol a fennálló okok bővítetten termelik újra a problémákat, és igénylik azok megoldási költségeit. Végül az állam mégis kénytelen megszabadulni a kiadásaitól: leépíti a társadalmi közgondoskodás intézményeit, és megkurtítja azok kiadásait, noha ezzel csak egy nagyobb problémadimenzióba helyezi át a megoldatlan társadalmi és környezeti kérdéseket.

A fenntarthatóság szempontjából a bevételi és a kiadási oldal szerkezete sem megfelelő. Sem a bevétel, sem a kiadás forrásai nem hatnak ösztönzőleg a környezeti erőforrások fenntartható használatára. Az állam a bevételi oldalon nem a természeti erőforrások fogyasztásának mértéke alapján szedi az adót, hanem az azok növekvő felhasználásából származó jövedelmekből, míg a kiadási oldalon közvetve vagy közvetlenül a nem fenntartható használatot támogatja. A bányajáradék alacsony volta miatt lemond a költségvetési bevételről, míg a másik oldalon a fosszilis energiaforrások alacsonyan tartott árán keresztül támogatja az energiafelhasználás növekedését. A környezetvédelmi célból beszedett „adók” – 2008-ban 527 milliárd forint –, amelyek több mint 90%-a az üzemanyagok jövedéki adójából származik, elvesznek a költségvetésben, anélkül hogy környezeti célokat szolgálnának a kiadási oldalon. A bevételi oldalon pedig az adó jelentéktelen mértékű ahhoz, hogy mérséklődést idézzen elő a fogyasztásban, ráadásul ez nem is a célja.

2009-ben a költségvetés bevételi oldalán a legnagyobb tételt a társadalombiztosítási járulékokból (32,4%) tervezték, míg az áfa, a jövedéki adó, az iparűzési adó, az illetékek, a díjak együtt 38,5%-ot tennének ki. A ma-gánszemélyek és társaságok jövedelemadójának részesedése 18,8, illetve 6,9%-ra tervezett. Kiadási oldalon a legjelentősebb tétel a jóléti kiadások (62,4%), míg a gazdasági kiadások a várható kiadások 13,7%-ot, az állam működése 12,5%-t, az államadósság törlesztése 8,7%-ot tesz ki.

Az állam a GDP 37,2%-át vonja el adóbevételként – ez 2,7%-kal alacsonyabb az EU 27 átlagánál. A szociális kiadásokra a GDP 22,3%-át költi el, amely 4,6%-kal kevesebb, mint a 27-ek átlaga. Ennek alapján nem mondható el, hogy az állam túl sok jövedelmet vonna el adóként, és az sem, hogy rendkívül bőkezű lenne a jóléti kiadások területén, sőt, e tekintetben a teljesítménye jobban az átlag alatt van, mint a bevételi oldalon.

Oktatás: használható tudás és szemlélet nélkül

Az egységes világot tantárgyak ismerethalmazaira bontó szemlélet és oktatás alkalmatlan egy rendszerszemléletű, világlátó társadalom felnevelésére, a környezet és a fejlődés összefüggő ügyeinek integrált kezelésére. Az egyes szűk szakmai területeken képzett specialisták szemlélete és ismeretei nem ágyazódnak be rendszerszemléletbe, ezért a különböző szakterületek nézetei gyakran konfrontálódnak.

A tanulás, nevelés, művelődés szerves folyamat, amely együtt halad személyiségünk alakulásával, s belső

lényegünkké válik. A szerves tanulás az ismeret közvetítésén, kipróbálásán, az ismeret elvetésén vagy megerősítésén keresztül halad a tapasztalati tudás belsővé válásának irányába. Az iskolai oktatás ismeretanyaga nem, vagy csak ritkán szervesül, mert általában véget ér a temérdek ismeret közvetítésével, amelynek a valós élethelyzetek kezelésével nincs kapcsolata. Ezért az iskolákban nem tanulás folyik, hanem tanítás, a nevelés pedig esetleges, pedagógusfüggő.

JÖVŐKERESŐ

25

Tudomány, kutatás és fejlesztés: a sürgető alkalmazás vonzásában A tudomány manapság világszerte és idehaza is az analitikus megismerés szolgálatában áll: részekre szed-te az egészet, és hatalmas mennyiségű ismeretet halmozott fel. Ugyan az egyes tudományterületeken készültek átfogó, szintetizáló munkák, de a tudóstársadalom a mai napig adós maradt a világ dolgainak holisztikus megközelítésével és közérthető megláttatásával. Az egészre irányuló szemlélődést maga a tudományos minősítés rendszere sem támogatja, az előmenetel az analitikus ismeretek gyarapításához kötött (3. 4. ábra).

A kutató-fejlesztőhelyek összes számított létszáma,

Kutató-fejlesztőhelyek száma

fő

Forrás: KSH

Forrás: KSH

A kutató-fejlesztőhelyek

Az Akadémia hazai tagjai

Kutató-fe é

jle s a tudom

sztőhely ányos fokozattal

ek száma

Összes K+F ráford

összíteás a brutt

s számíto ót hazai term

t lé

é

tszáma, f k (GDP)

ő

3. ábra

4. ábra

rendelkező kutatók, fejlesztők száma, fő

százalékában

Forrás: KSH

Forrás: KSH

A tudományos kutatások közül a fejlesztés követelményeinek megfelelően egyre inkább a technikai ismeretek és alkalmazások fejlesztését szolgáló alkalmazott kutatások kapnak teret és jutnak forrásokhoz – az alapkutatások, a társadalomtudományi és az ökológiai kutatások kárára. Amíg az alkalmazott kutatások finanszírozására lehetőséget nyújt a vállalkozási bevétel, addig ez az alapkutatások esetében nem áll fenn. Az alkalmazott kutatásoknál erős a nyomás a gyors megtérülésre és a korai alkalmazhatóságra, ami miatt sérülhet az elővigyázatosság elve. A következmények alapos megfontolásához szükséges kutatások rendre elmaradnak, vagy alacsony szinten, legfeljebb közpénzből finanszírozzák őket (5. 6. ábra).

A beáramló külföldi tőke igen kis mértékben járult hozzá az innovációhoz. A legtöbb külföldi tulajdonos megszüntette vagy nagymértékben csökkentette az általa megvásárolt vállalatok fejlesztő tevékenységét.

A beszállított technológiák a legtöbb esetben a cég lefutóban levő, odahaza már korszerűtlennek számító tech-Forrás: KSH

Forrás: KSH

nológiái voltak. A „zöldmezős” beruházások túlnyomó többségükben összeszerelő, feldolgozó üzemek, amelyeket magyarországi fejlesztés nélkül, a legkorsz

A magyar é

erűbbet csupán követő

s idegen nyelven megjelent publiká t

á echnológiákkal v

ciók száma

alósítottak meg.

A kutatás-fejlesztésre fordítható kiadások nőttek ugyan, ám a nemzeti termékhez viszonyítva az arányuk csökkent. A kutatás-fejlesztés pénzügyi forrásai (2007-ben 245 milliárd forint) nagyjából fele-fele részben oszlottak meg a vállalkozási és az állami költségvetési források között, de mivel kevesebb vállalkozási kutató-

fejlesztői hely van, ezért oda nagyobb fajlagos források jutottak. A források külföldi részaránya alig haladja meg a 10%-ot (7. 8. ábra).

26 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Forrás: KSH

3

A kutat

A kutató ó-fejleszt

-fejlesztő őhelyek

helyek ö összes sz

sszes szá á

m m

í ított l

tott lé étsz

tszá áma,

ma,

Kutat

Kutató ó-fejleszt

-fejlesztő őhelyek sz

helyek szá áma

ma

fő fő

A kutató-fejlesztőhelyek összes számított létszáma,

A kutató-fejlesztőhelyek összes számított létszáma,

Kutató-fejlesztőhelyek száma

Kutató-fejlesztfő

őhelyek száma

fő

Forr

Forrá ás: KSH

s: KSH

Forr

Forrá ás: KSH

s: KSH

Az Akad

Az Akadé émia hazai tagjai

mia hazai tagjai é és a tudom

s a tudomá ányos fokozattal

nyos fokozattal

Ö Összes K+

sszes K+ F r

F rá áford

fordít í

á tás a brutt

s a bruttó ó hazai term

hazai termé ék (GDP)

k (GDP)

rendelkez

rendelkező ő kutat

kutató ók, fejleszt

k, fejlesztő ők sz

k szá áma, f

ma, fő ő

szsz

á ázal

zalékéákában

ban

Forrás: KSH

Forr

Forr á

á s: KSH

s: KSH

Forrás: KSH

Az Akadémia hazai tagjai és a tudományos fokozattal

Összes K+

Az Akadé

F ráfordítás a brutt

mia hazai tagjai é

ó hazai term

s a tudomá

ék (GDP)

nyos fokozattal

Összes K+F ráfordítás a bruttó hazai termék (GDP)

rendelkező kutatók, fejlesztők száma, fő

rendelkező

sz

kutat á

ó zalékában

k, fejlesztők száma, fő

százalékában

Forr

Forrá ás: KSH

s: KSH

Forr

Forrá ás: KSH

s: KSH

Az

A magyar

A magyar

Akadémia ha

é

zai tag és idegen nyelven megjelent publik

s idegen nyelven megjelent publik

jai és

á á

ci ci

ó ók sz

k szá áma

ma

a tudományos fokozattal rendelkező

Összes K+F ráfordítás a bruttó hazai

kutatók, fejlesztők száma, fő

termék (GDP) százalékában

5. ábra

6. ábra

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Forr

Forr á

á s: KSH

s: KSH

Forrás: KSH

A magyar és idegen nyelven megjelent publikációk számaA magyar és idegen nyelven megjelent publikációk száma Forr

Forrá ás: KSH

s: KSH

3 3

Forrás: KSH

Forrás: KSH

A magyar és idegen nyelven megjelent publikációk száma

7. 8. ábra

Forrás: KSH

3

3

Amennyiben a tudomány eredményességét a megjelent publikációk számában mérnénk, úgy a magyar nyelvű könyvek esetében 17 év alatt a számuk ötszörösére nőtt, 6026 darab 2007-ben. A cikkek számát tekintve már alig 25%-os a növekedés, sőt, 2002 után kis mértékben csökkent is. Az idegen nyelvű könyvek száma megnégyszereződött, és bő 40%-kal nőtt az idegen nyelvű cikkek száma is. A szabadalmi tevékenységek terén a 2007 év végén érvényben lévő szabadalmak száma 2000-hez képest csaknem a felére esett vissza, míg a nemzeti úton tett szabadalmi bejelentések száma nagyon jelentősen, a hatodára esett vissza.

JÖVŐKERESŐ

27

Civil szervezetek: a források szorításában A szektor a fenntarthatóság kérdésének előremozdítása terén előbbre jár, mint az állam. A hazai civilség társadalmi és állami elismertsége alacsony ahhoz képest, hogy mekkora teremtő értéket képvisel, illetve képviselhetne ez a szektor. Az érdeklődés középpontjában nem a tevékenységek hasznossága és minősége, hanem a források bűnös és alacsony hatékonyságú felhasználásának gyanúja áll. Ennek a megítélésnek a kialakulásában jelentős szerepet játszik a pártfinanszírozás máig megoldatlan ügye, és néhány konkrét visszaélés, amelyek árnyéka az egész szektorra rávetül.

A nonprofit szektor forrásgondjait nem sikerült jól megoldani. Mivel a hazai társadalomban alacsony szinten áll az adományozói kultúra, a szervezetek az állami finanszírozástól függnek. A szervezetek számának növekedése és az elérhető források száma nincs arányban egymással, az egy szervezetre jutó bevétel stagnál. Ennek megfelelően éles versengés folyik a forrásokért. A források elosztásában elvileg meglévő önállóság csupán látszatdemokrácia, a felhasználásuk mikéntje egyszerre gyengén ellenőrzött és adminisztratív szempontból túlbonyolított. A források elosztásán keresztül az állam lényegesen befolyásolja a szektor tevékenységét, a források felhasználásának lehetőségét a saját igényeihez köti.

Információ: a megosztottság szolgálatában

Az információ hatalom, nélkülözhetetlen a világban való tájékozódáshoz. A helyes tájékozódáshoz pedig pontos, megbízható információra van szükség. Azok, akik előbb jutnak hiteles információhoz, azok versenyelőnyre, hatalomra tesznek szert. A verseny kényszere ezért életre hívta az ún. információs aszimmetriát, amely szerint az információ tulajdonosa vagy közvetítője torzítja vagy visszatartja az információt, illetve más-más információt közvetít a különböző szereplők felé (9. ábra).

A torzított, visszatartott, megválogatott információ alkalmas az egyes emberek, csoportok, nemzetek, nemzetgazdaságok rossz hírének keltésére, hátrányokozásra, ami mások számára előnyt jelent. A pénzpiacok véleményét a különböző hitelminősítő cégek alakítják, amelyek azonban ugyanazoknak a tőkeérdekeltségeknek a tulajdonai, akik hasznot húznak a piac mesterségesen alakított hangulatából, amin keresztül képesek a Internet hozzáféréssel/számítógéppel rendelkező háztartások aránya

Forrás: KSH

Internet hozzáféréssel/számítógéppel rendelkező háztartások aránya 9. ábra

Forrás: KSH

Nemzetgazdasági beruházások gazdálkodási forma szerint,

28

folyó áron, millió Ft

NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Forrás: KSH

4

kamatláb mértékét meghatározni. Hasonló módon néhány fő véleményformáló az, aki a médián keresztül ér-telmezi a világot a társadalom számára, alakítja annak értékeit, nézeteit, viselkedését. Néhány mutató, például az egy főre jutó bruttó nemzeti termék, azt sugallja az embereknek, hogy a társadalom fejlettsége azonos a gazdasági növekedéssel, és ez eltorzítja az értékszemléletüket.

Az e-világ információözöne, amennyire hasznos és hiteles, legalább olyan mértékben káros és hiteltelen is, ezért nem bízhatunk teljes mértékben az ismereteinkben, a tájékozottságunkban. Az információ egy része a valóság elfedését és az emberi gondolkodásnak pont a nem fenntartható irányba történő elmozdítását szolgálja. A közpénzen szerzett információhoz való hozzájutásért az érdekelteknek és az érintetteknek gyakran küzdelmet kell folytatniuk a hivatalokkal, vagy ki kell fizetniük annak költségeit. A köz-és a nem közpénzeken megvalósuló fejlesztési beruházásokkal kapcsolatos társadalmi konfliktusok nagy száma az információ visszatartásának gyakorlatát mutatja.

Észre kell venni, hogy a társadalom jelentős rétegei kívülrekednek az információs társadalmon, és egy részüknek teljesen másfajta tudásra van szüksége ahhoz, hogy emberhez méltó életvitelről gondoskodhassanak.

Egészségügy: „betegségügy”

Az egészségügy elsősorban a fizikai létünkre koncentrál, és elhanyagolja azt a tényt, hogy a betegség a test fizikai, szellemi, értelmi és érzelmi harmóniájának megszűnésére vezethető vissza. Belső harmóniánk kialakítása és fenntartása elképzelhetetlen a társadalmi és a természetes környezet egészsége nélkül. A teljességet, az „egészséget” szétválasztó egészségügy ezért válik betegségüggyé, ahol a betegségmegelőzés helyett a betegségkövető, gyógyító orvoslás dominál.

Betegségmegelőzés hiányában a társadalombiztosítási kiadások egy beteg társadalom kiadásait igyekez-nek fedezni, és a betegségmegelőzésre már nem jutnak források. Ennek hiányában pedig marad a betegség-

ügy. Ehhez jön hozzá, hogy az erre felépült intézmények, a gyógyszeripar, a gyógyellátás stb. konzerválják a betegségügyet, hiszen ők a kialakult intézményrendszer fenntartásában és a profitmaximálásában érdekeltek.

Prevenció hiányában a társadalombiztosítás rendszere rossz érdekeltségeket teremt, és maga is a betegségügyet szolgálja, mivel az egészségügynek nem az egészségben való megtartásból származnak a bevételei, hanem a betegségek gyógyításából.

A prevencióra való szemléleti váltás nélkül – amelynek magában kell foglalnia egészségünk teljes feltétel-rendszerének átvilágítását – az egészségügy csupán költségvetési kérdés lesz, amelynek intézményrendszerét a költségvetési lehetőségek szerint alakítják a tényleges szükségletek helyett.

Eltérő álláspont, Egészségügyi Minisztérium:

Helytelen az a megállapítás, miszerint a prevenció hiányozna a magyar egészségügyből, és az sem valós megállapítás, hogy a betegségmegelőzésre nincsen forrás. Az Egészségügyi Minisztériumon belül is külön szervezeti egység, a Népegészségügyi Főosztály koordinálja a prevenciós programokat. A Nemzeti Népegészségügyi Programon kívül számos nemzeti stratégia, program célja az egészségmegőrzés és a betegségmegelőzés. A speciális programok, szűrések is mind prevenciós célokat szolgálnak. A Népegészségügyi Program megvalósítására folyamatosan biztosítottak a források. Ezen felül a Minisztérium több háttérintézménye (például Országos Egészségfejlesztési Intézet, az Országos Élelmezés-és Táplálkozástudományi Intézet) lát el prevenciós, egészségfejlesztési feladatokat, mint pl. az egészségtudatosság fejlesztése.

JÖVŐKERESŐ

29

Pusztán csak ebből a megfontolásból is az egészségügy betegségügynek való titulálását túlzottan általáno-sítónak ítéljük meg. Megjegyezzük, hogy az Országos Lakossági Egészségfelmérés (OLEF 2003. OEK 2005.) keretében a dohányzásra vonatkozó szűrt adatokat illetően tizedes, elhanyagolható eltéréseket fedeztünk fel a 61. oldalon szereplő adatokhoz képest.

Szociális biztonság: pénzkérdés?

Az állam – ugyan karcsúsodó – szociális kiadásainak elégtelensége arra utal, hogy egyre több szociális biztonsági kérdéssel kell megküzdenünk. Egy olyan társadalomban, amelyben egyre kevesebb gyermeket vállalnak, amely elöregszik, amelyben kevés a foglalkoztatott, és amelyben egyre kevesebb ember állítható munkába, bővítetten termelődnek újra azok a szociális problémák, amelyeket még egy feljövőben lévő gazdaság sem tudna elegendő pénzzel megválaszolni – már csak azért sem, mert egy szociális problémákat termelő

társadalomban nehezen elképzelhető a gazdaság emelkedése.

A szociális biztonság kérdései megoldhatatlannak látszanak egy olyan társadalomban, amelyben a család és a szolidaritás közösségi önszerveződéseinek megbecsülése alacsony szintű. A családtól, a közösségtől elszakadó gondoskodás a társadalom közös felelősségévé tette ezt a feladatot. Miközben részben felszabadította az egyént ennek gondja alól, a feladatból pénzkeresési lehetőséget teremtett. Az így kialakuló pénzfüggő

gondoskodás képtelen pótolni a család és a közösség szeretetét, a valahová tartozás, a megbecsültség érzését, és végzetesen meggyengíti az átadható, helyes erkölcsi mintákat.

Ugyanakkor a pénzfüggő gondoskodás kialakította a magánhaszonra dolgozó vállalkozások körét, amelyek sok esetben kérdéses hatékonysággal költik el a közösség pénzét. Ezzel párhuzamosan megjelent a potyautas-ság is, azok köre, akik visszaélnek vagy éppen rosszul élnek a gondoskodás felkínált lehetőségeivel. Ez tovább rontja a társadalmi szolidaritást, és ellentéteket szít a társadalmon belül.

Biztonság: az okok fogságában

Az országok, közösségek, vagy az egyes emberek biztonságuk megőrzését az arra hivatott szervezeteken, eszközökön keresztül vélik megvalósítani, miközben kevés figyelmet fordítanak azokra az okokra, amelyek a biztonságukat veszélyeztetik. A konfliktusok a nemzetek között és a társadalmakon belül kialakuló tudásbeli, szemléletbeli, egzisztenciális és jövedelmi szakadékok mentén alakulnak ki.

A növekvő társadalmi terhek, az igazságtalanság – vagy csak annak érzete –, a társadalmi szegregáció, valamint a gazdagok és a szegények között tátongó életviteli különbségek mellett nem várható a biztonság javulása.

Újabban még a környezeti biztonság számos kérdése, mint az élelmiszerellátás és az energiaellátás biztonsága, a kémiai biztonság, vagy éppen a kiszolgáltatottságunk az éghajlatváltozás hatására fellépő szélsősé-

geknek is nehezíti a helyzetet. Mindennek oka, hogy az ember szembekerült saját eltartó környezetével, annak túlzott használata során.

Fejlesztéspolitika: fejlesztés minden áron

A fejlesztés nem egyenlő a fejlődéssel. A fejlődés a fejlesztés és a megőrzés kiegyensúlyozottságát igényli, a külső és a belső környezeti feltételeknek megfelelően. A megőrzés szükségessége megszabja a fejleszthe-tőség sebességét – ha ezt meghaladjuk, a fejlesztés nem fejlődéshez, hanem társadalmi és környezeti problémákhoz vezet.

30 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

A fejlesztéspolitika célja a társadalmi fejlődés. Azonban a társadalomnak nincs jövőképe, nem tudja, milyen értékek mentén hová kíván eljutni. Ezért a fejlesztéspolitika a rövid távon jelentkező igények és nem a hosszú távú, valós szükségletek kielégítése felé fordul. A külső források megszerezhetősége, továbbá a támogatások felhasználhatóságának előre gyártott feltételei eleve lehetetlenné teszik a közös társadalmi cél felvázolását. Az elérhető források az azonnali cselekvésre késztetnek, és kevés, ráadásul jobbára teljesen formális lehetőséget kínálnak fel a hosszú távú társadalmi, környezeti hatások megfontolására.

Ráadásul a fejlesztéspolitika sok esetben tovább szélesíti azokat a szakadékokat, amelyeket áthidalni szándékozik. A társadalom szereplői nem képesek egyforma mértékben élni a fejlesztéspolitika eszközeivel, lehetőségeivel, ezért annak jótékony hatása sem egyformán oszlik meg a társadalomban. Azok lesznek a legfőbb haszonélvezők, akiknek jók az információi, képesek megfizetni az adminisztratív terheket és saját forrást tudnak biztosítani a támogatásokhoz, noha a legtöbbször éppen ők azok, akik támogatás nélkül is boldogulnának. Az ő versenyhelyzetük javul, több, jobb, használhatóbb tudást, eszközt szereznek, míg a másik oldalon minden marad a régiben, a tehetősek és a leszakadtak közötti szakadék tovább szé-

lesedik, fokozódik a lemaradás és a hátrány.

A fejlesztéspolitika legjelentősebb hibája, hogy nem a lemaradások okaira irányul. A területek közötti kiegyenlítetlenség sokszor történelmi, kulturális és ökológiai okokra vezethető vissza, márpedig a sematizáló fejlesztés mellőzi a helyi sajátosságokat. Másrészt a területi egyenlőtlenségek legfőbb hajtóereje a társadalom értékszemlélete, amely az anyagi javak megszerezhetőségét részesíti előnyben. Ennek megfelelően a tehetősebb rétegek a nagyobb városi piacok irányába mozdulnak el. A városokban nő a népesség, nő a piac potenciája, míg vidéken csökken. A csökkenő vidéki népesség növekvő fajlagos költségekkel, a piac beszűkülése miatt pedig csökkenő gazdasági és megélhetési lehetőségekkel néz szembe. A hátrá-

nyai folyamatosan nőnek, elveszíti versenyképességét a külső piacok áruival, szolgáltatásaival szemben.

A népesség folyamatosan kontraszelektálódik, az idősek, a hátrányt szenvedők, az önkormányzati foglalkoztatottak maradnak csak helyben.

A fejlődési, önmeghatározó képességeitől megfosztott vidék ezután tehetetlenül tárulkozik ki a világ felé, és kontroll nélkül fogadja be a fejlesztéspolitika divatirányzatait, annak forrásaival együtt. Ám a fejlesztési források visszavándorolnak a nagy piacok irányába, a helyben maradt fejlesztés fenntartása pedig a közösség feladatává válik.

A gazdaság szerkezete: úton, de hová?

Magyarország a rendszerváltoztatás során jelentős gazdaságszerkezeti változáson ment keresztül, amelynek leglátványosabb kísérője a termelést uraló nehézipar összeomlása és a tulajdonosváltás volt.

Annak ellenére, hogy az ipari társadalmakat jellemző szerkezet megszűnt, a mai napig meghatározhatatlan, hogy meddig jutottunk el az iparon túli, szolgáltatás-központú, ún. információs társadalom irányá-

ba. A gazdaságnak organikus szerkezetűvé kell válnia a helyi sajátosságok alapján fokozva az önellátást

(10. ábra).

A fejlett világ társadalmai rendre szakítottak a hazai kitermelésen nyugvó ipari tevékenységekkel.

A szakítás több szempontból is indokolt volt számukra. A tőkekihelyezés segítségével olcsó természeti és emberi erőforrások felhasználásával állíttatható elő a társadalom anyag igényének jelentős része, JÖVŐKERESŐ

31

Internet hozzáféréssel/számítógéppel rendelkező háztartások aránya

Forrás: KSH

Nemzetgazdasági beruházások gazdálkodási forma szerint,

folyó áron, millió Ft

Forrás: KSH

Nemzetgazdasági beruházások gazdálkodási forma szerint, folyó áron, millió Ft 10. ábra

Forrás: KSH

A – Mezőgazdaság, Vadgazdálkodás, Erdőgazdálkodás; B – Halászat; C – Bányászat; D – Feldolgozóipar; E – Villamosenergia, gáz, hő és vízellátás; F – Építőipar; G – Kereskedelem; járműjavítás; H – Szálláshelyszolgáltatás, vendéglátás; I – Szállítás, raktározás, posta és távközlés; J – Pénzügyi tevékenység; K – Ingatlanügyletek, gazdasági szolgáltatás; L – Közigazgatás, védelem; Kötelező társadalombiztosítás; M – Oktatás; N – Egészségügyi, szociális ellátás; O – Egyéb közösségi, személyi szolgáltatás Nemzetgazdasági beruházások gazdálkodási gazdasági ágak szerint, folyó áron, millió Ft

4

Forrás: KSH

A – Mezőgazdaság, Vadgazdálkodás, Erdőgazdálkodás; B – Halászat; C – Bányászat; D –

Feldolgoz

Nemzetgaz

ó

das ipar; E – Villamosenergia-, g

ági beruházások gazdálk áz-, hő

odási ga - zés v

das ízellátás; F –

ági ágak sz Ép

erint ítő

, f ipar; G –

olyó ár

on, millió Ft

11. ábra

Kereskedelem; járműjavítás; H – Szálláshelyszolgáltatás, vendéglátás; I – Szállítás, Forrás: KSH

raktározás, posta és távközlés; J – Pénzügyi tevékenység; K – Ingatlanügyletek, gazdasági szolgáltatás; L – Közigazgatás, védelem; Kötelező társadalombiztosítás;M – Oktatás; N – Egészségügyi, szociális ellátás; O – Egyéb közösségi, személyi szolgáltatás amely egyben biztosítja a környezetszennyezés távolmaradását is a megrendelő országtól. A fejlett országok ugyanakkor a magas hozzáadott értékkel bíró „intelligens” ágazatokat részesítik előnyben a saját területükön (11. ábra).

32 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

5

A fenti kritériumok közül Magyarország kettőt biztosan nem teljesít: egyrészt nem jelentős a hazai tőkekihelyezés, másrészt a magas hozzáadott értékkel bíró tevékenységek többnyire hiányoznak. A nemzetgazdaság szerkezetét vizsgálva is ellentmondó jelenségekre figyelhetünk fel.

Amennyiben a hazai bruttó hozzáadott érték alakulást elemezzük, úgy feltűnik, hogy nagyon magas a termelő tevékenységekhez közvetlenül nem kapcsolódó szolgáltatások súlya. Ezzel szemben a kitermelő

tevékenységek egyre zsugorodó hányadot képviselnek a hazai jövedelemtermelésben: alig haladják meg a bruttó hozzáadott érték 4%-át. Ezen belül pedig a mezőgazdaság a húzó ágazat, amely 95%-át adja a kitermelő tevékenység teljesítményének. A bányászat – szén-, szénhidrogén-, bauxit-és ércbányászat –

visszaszorult vagy megszűnt, mindenesetre az 5%-os részesedésről 0,2%-ra esett vissza. A feldolgozóipar a hozzáadott érték 22,1%-át teszi ki, és ez az ágazat az, amelyen keresztül a hazai gazdaság a nemzetközi gazdasághoz kapcsolódik, illetve ezen keresztül függ tőle. Ezen belül azonban az élelmiszer-és a könnyű-

iparral a leggyengébb a kötődés, holott adottságaink éppen itt tennék lehetővé a nagyobb részesedést.

Ezzel szemben jelentősebb a vegyipar és a fémfeldolgozás, illetve általában azoknak az ágazatoknak a kötődése, amelyek a gazdaság anyagfogyasztásában jelentősebb szerepet játszanak, és amelyek alap-anyagaikat tekintve importra szorulnak. Egyben ezek a legjelentősebb exportágazatok is, vagyis exportunk is nagyobb részben importfüggő. A legbeszédesebb példa, hogy a gépipar félkésztermék-fogyasztásának közel 90%-a importból származik.

A hazai gazdaság tehát – hasonlóan a „fejlett” világhoz – visszalépett az erőforrás-intenzív szerkezettől, ám a régi és az új szerkezet talán egyetlen közös vonásaként fennmaradt, hogy a gazdaság által igénybe vett természeti erőforrásoknak nem volt, és ma sincs hazai erőforrás-fedezete. Annak ellenére, hogy a nehézipar – amely nyersanyag és energia tekintetében külső forrásokra hagyatkozott – struktúrája átrendeződött, erőforrás-függőségünk nemhogy csökkent, de tovább növekedett. Másrészt rendkívül kedvezőtlen, hogy az ország területére importált anyagok alacsony hozzáadott értékkel hagyják el hazánkat, aminek részben az az oka, hogy a gazdaságnak nincsenek igazán magas elevenmunka-tartalmú összetevői.

Erőforrás-függőségünket csökkenthetné, hogy javult az energiaintenzitás, mivel a tulajdonosok profit-maximalizálási érdekeltsége miatt a szerkezetváltást követően jelentősen nőtt az anyag-és az energiafelhasználás hatékonysága, az ökohatékonyság. Ugyanakkor a nagy üzemméretek gazdaságossági logikája, a tőkekitermelés optimális színhelyeinek követése, a piaci lehetőségek miatt megnőtt a beszállítói és az értékesítői távolság, ami megnövelte a mobilizációs kényszert, ez pedig az erőforrások felhasználását.

A hazai gazdaság szereplői a rendszerváltást követően külföldi érdekeltségű multinacionális cégekre, valamint hazai kis-és középvállalatokra oszlottak. Azonban a hazai szféra nem vett fel önálló profilt, hanem bedolgozó jellegűvé vált, és a multinacionális cégek megrendeléseire fűződik fel. Ez sérülékennyé és kiszolgáltatottá teszi.

Összefoglalva elmondható, hogy a hazai gazdaság teljesítményének minden áron való növelését a rendszerváltást követő jóléti elvárások elengedhetetlenné tették. Ezért a döntések azokat a helyzeteket támogatták, amelyek a legrövidebb idő alatt megvalósuló társadalmi felemelkedést ígértek.

Ennek megfelelően a kialakuló új gazdasági szerkezetet a kívülről felkínált lehetőségek diktálták, és az új szerkezet kialakításában semmilyen hosszú távra vonatkozó tudatos elképzelés, jövőkép, fenntarthatósági szempont nem kapott helyet. Magyarország, mint „éltanuló”, szélesre tárta ajtaját a kínálkozó külhoni tőkének. Bár rövid ideig kétségtelenül élvezhette a gazdaság növekedésének anyagi hasznait, JÖVŐKERESŐ

33

cserébe olyan feltételeket kellett biztosítania, amelyek a hosszú távú fenntarthatatlanságot alapozták meg. Jelenleg a külső feltételek alakulásának megfelelően sodródunk. Mindezek miatt a hazai gazdaság szerkezetéből hiányzik a helyi ökológiai, természetföldrajzi és kulturális adottságokra épülő árnyaltság.

Néhány, a fenntarthatóságot meghatározó

nemzetgazdasági ágazat

Energiaipar: közel az abszolút külső függéshez

2007-ben a hazai energiafelhasználás 81,9%-a fosszilis energiaforrásokból származott, az atomerőművi villamos energia aránya 12,6%, a megújuló energiaforrásoké 4,4% volt, míg az import villamos energia 1,1%-kal részesedett (forrás: Energia Központ Kht.).

A megújuló források aránya nem éri el az 5%-ot sem, és ennek összetétele is rendkívül kedvezőtlen: 66%-ban biomasszából, 22%-ban vízierőből, 5,5%-ban földhőből, 5,5%-ban szélenergiából és csupán 1%-ban napenergiából táplálkozik. A technikai potenciál fordítottja az elméleti potenciálnak: legfőbb forrás-ként a nap, a szél és a földhő állna rendelkezésünkre. Ezzel szemben a legsérülékenyebb, de legegyszerűbben elégethető biomassza felé fordulunk, noha még a biomassza hasznosításának jelenlegi, alacsony fokán is felmerülnek erdőgazdálkodási, élelmiszerellátás-biztonsági, szociális és természetvédelmi kérdések.

Kedvezőtlen a nem megújuló energiahordozók felhasználásának szerkezete is. Azon túl, hogy javarészt külső forrásokat használunk – kőolaj tekintetében 86%, földgáz esetében 82%, szén esetében 40%-ban függünk az importtól –, a hazai energiaszerkezetben elsődleges hordozóként a földgáz dominál (44,3% a teljes felhasználásban).

Külső függésünket növelheti a túlzott támaszkodás az atomenergiára az áramtermelésben, amely 38%-ban részesedik a szektorból. De e területen hasonló fenntarthatósági, energiaellátás-biztonsági kérdé-

seket vet fel a gáz 34%-os vagy a fa 6%-os részesedése is.

A jelenlegi közgazdasági környezetben az alternatív energiaforrások nem kerülhetnek versenyhelyzetbe a fosszilis energiahordozókkal, mivel a termelés külső költségei átháríthatók, a természeti erőforrások szán-dékosan alacsonyan árazottak, a környezeti terheket pedig nem veszik számba.

Az energiatermelők és az energiaszolgáltatók magánosítás során kialkudott piaci pozíciója a mai napig lehetővé teszi, hogy a lakossággal fizettessék meg a költségeiket, így az energiatermelés és -szolgáltatás hatékonyságának növelésében nem érdekeltek különösebben a termelői, és főképpen nem a fogyasztói oldalon. A villamosenergia-termelés hatásfoka alacsony, a kapcsolt energiatermelési lehetőségek kihasználása nem teljes körű.

Ugyan az energiafogyasztás a recesszió miatt csökkenést mutat, az utóbbi években kialakuló új termelői, de főleg fogyasztói szerkezet energiahasználati igényei potenciálisan magasabbak.

Számítani kell arra, hogy a nemzetközi piacokon az energiaigény folyamatosan nő, az energiaforrásokért zajló globális verseny felerősödik, és akár további konfliktusok forrásává válik. A kitermelési csúcsok közelsé-

ge rövidtávon a kőolaj, középtávon a földgáz beszerezhetőségét fogja korlátozni és nő a hiány kockázata is, mindezek pedig kedvezőtlenül befolyásolják majd az árakat. Ezért téves stratégiai elképzelés a hazai energiaellátást a külhoni olajhoz és földgázhoz kötni hosszú távon. Az energiatermelés jövőbeni szerkezetének 34 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

meghatározásakor elengedhetetlen az ellátásbiztonság igényének kielégítése, valamint a helyi adottságok figyelembevétele rövid-, közép és hosszútávon egyaránt. A fosszilis erőforrások a múlt erőforrásai, amelyeket mind éghajlati, mind energiaellátás-biztonsági okokból mihamarabb helyettesíteni kellene.

Agrárgazdaság: kihasználatlan adottságok

Az agrárgazdaság teljesítményét a mező-, a vad-és erdőgazdálkodás, a halászat, valamint az élelmiszeripar együttesen adja. Ez a nemzeti számlák adatai alapján 2006-ban a hazai gazdaság bruttó kibocsátásnak 8,4%-a, 2007-ben 8,2%-a, majd 2008-ben 8,5%-a volt. Az agrárgazdaság hozzáadott értéke ezen években 6,5%-ot, 6,2%-ot, illetve 6,7%-ot ért el. A lakossági munkaerő-felmérés adatai szerint 2008-ban a nemzetgazdaságban foglalkoztatottak száma 3,88 millió fő volt. Ezen belül az agrárgazdaságban dolgozott az összes foglalkoztatott 7,7%-a, míg a mezőgazdaság-, erdő-, vad-és halgazdálkodásban 4,4, az élelmiszeriparban 3,3%-uk tevékenykedett (12. 13. ábra).

Me

Mezző

ő g

gaazd

zdaassáág,

g, vvaad-

d-, , eerrd

d ő

ő- -, , h

haallg

gaazd

zdáálk

lk o

o d

dáás

s b

br ru

ut ttó

ó

Me

Mezző

ő g

gaazd

zdaassáági

gi m

m un

unkkaaeerrő

ő- -ffeellh

haasszn

znáállááss

h

h o

o zz

zzááad

ad o

ot tt éért

rtéék

k vvo

ol lu

u m

m en

eni in

n d

d exe

exe, , el

el ő

őzző

ő éév

v =

= 1100

00, ,00

( (É

É ME

ME) )

Fo

For rráás:

s: K

K S

S H

H

Fo

For rráás:

s: K

K S

S H

H

Mezőgazdaság, vad-, erdő-, halgazdálkodás

A

A m

meezző

ő g

gaazd

zdaassáágba

gba n,

n, vvaad-

d-, , eerrd

d ő

ő -

- ééss

A

A m

meezző

ő g

gaazd

zda

brut astsáági

gi,

ó ho , vvaad-

d-,

zzáado, t eerrd

d

t értő

ő -

- éés

ék vs h

haallg

gaazd

zdáálk

lk

olumenindex o

oe d

dá

, ási

si

h

haallg

gaazd

zdaassáágok

gok b

baan

n t

Me tezelőjljees

ga s z m

m

das un

unkka

ági aiid

d ő

ő be

be n

n

12. ábra sz

előző év = 100,0

munkaerő felhasználás (ÉME)

sz er

er vez

vez et

et ek

ek m

m u

u n

n ka

ka ü

ü g

gyyi i aad

daattaai,i , eeze

zer r ffő

ő

13. f

ábr f

a o

o g

gl laallkko

o zt

ztaatto

ot ttaakk m

meeg

g o

osszl

zláása

sa, , ez

ez er

er ffő

ő

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Annak ellenére, hogy hazánk viszonylag jó agráradottságú ország – területének 83,5%-a termőterület, 62,2%-án mezőgazdálkodás folyik – a tendenciákat tekintve az agrárgazdaság a legtöbb mutató esetében csökkenő teljesítményt mutat.

A Mezőgazdasági Számlarendszer adatai szerint, – amely a Nemzeti számlákkal ellentétben nem az ágazati besorolást, hanem a tevékenységet veszi alapul (azaz a nem mezőgazdaságba sorolt szervezetek mezőgazdasági tevékenységét is tartalmazza, míg a mezőgazdaságba sorolt szervezetek elkülöníthetően nem mezőgazdasági tevékenységét nem tartalmazza) – a mezőgazdaság bruttó kibocsátása 27%-kal, míg a bruttó hozzáadott érték 69%-kal haladta meg az előző évit.

Fo

For rráás:

s: K

K S

S H

H

Fo

For rráás:

s: K

K S

S H

H

JÖVŐKERESŐ

35

66

Mez Me

őg z

a őg

zd a

a zd

sá a

g,s á

v g,

a

d-v, ad-

er ,

d e

ő-r,d

ő

h -

al, ghaalg

zd a

á zd

lkoádlk

á o

s d

bárs

utb

t r

ó u

ttó Mez Me

őg z

a őg

zd a

a zd

sá a

gis ági

m m

unk un

ae k

r a

ő-e

f r

e ő

l -

h faeslha

zn s

álzn

ásá

lás

ho h

zz o

á zz

ad á

o ad

tt o

é t

rt t

é ért

k vé

ok

luvo

m lum

eni en

nd ind

exe,exe

elő, zel

ő ő

éző

v

=é v

1 =

00 ,1

000,0

(É (É

ME) ME)

A mezőgazdasági tevékenységre 2008-ban 434 ezer munkaerőegységet 1 használtak fel 16%-kal kevesebbet, mint 2005-ben. Ezen belül a nem fizetett – a háztartások/családok tagjai által teljesített – munkaerő-felhasználás 326 ezer, a fizetett – zömében a társas vállalkozások által teljesített – munkaerő-felhasználás pedig 108 ezer éves munkaerőegységet tett ki. Ezek szerint a területek mintegy felét használó gazdasági szervezetek Forr Fo

ás:r rá

K s:

S

HKSH

Forr Fo

ás:r rá

K s:

S K

H SH

1/3 annyi munkaerőegységet használtak fel, mint a közel azonos nagyságú területen gazdálkodó egyéni/családi gazdaságok. A munkaerő-felhasználás mindkét kategóriában csökken A m A

ezm

őg ő

ez

a tőendenciá

g

zd a

a zd

sá asá

gba t

n, muta

gba

v n,

a

d- t v, (14.

ad-

er ,

d ő 15.

er

- d

é s ábr

ő - é a)

s .

A m A

ezm

ő e

g z

a őg

zd a

a zd

sá a

gis, ávgi

a , v

d-, a

d-

er ,

d e

ő r

- d

é ő

s -

héasl ghaalg

zd a

á zd

lkoálk

dá o

sid

ási

halghaalg

zd a

a zd

sá asá

gok gok

ban bta

e n

ljete

s lje

m s m

unk un

aidka

ő id

be ő

n be

n

szerszer

vez vez

et et

ek ek

mu m

n u

ka n

ü ka

gyiü g

a y

d ia tadi,a t

eai,

ze re ze

fő r fő

fogl fo

al g

k l

oal

ztkao

t zt

ot a

t t

a o

k t ta

m k

e gm

o e

s g

zlo

á szl

sa,á

sa

ez ,

erez

f er

ő fő

Forr Fo

ás:r rá

K s:

S K

H SH

Forr Fo

ás:r rá

K s:

S

HKSH

A mezőgazdasági, vad-, erdő-és

A mezőgazdaságban, vad-, erdő-és

halgazdálkodási szervezetek munkaügyi

halgazdaságokban teljes munkaidőben

adatai, ezer fő

foglalkoztatottak megoszlása, ezer fő

14. ábra

15. ábra

Forrás: KSH

Forrás: KSH

A mezőgazdaság szerepe ugyanakkor jóval jelentősebb, mint amilyennek azt a számok mutatják. Egyrészt majdnem 1,2 millió fő érintett a mezőgazdasági termelésben. Ez azt jelenti, hogy – akár csak az EU régi tagállamaiban – nálunk is nagyon sok ember egészíti ki a jövedelmét, vagy termeli meg saját szükségleteit mezőgazdasági tevékenységgel. Másrészt az agrárgazdaságra egy teljes ipari vertikum és az ehhez kapcsolódó szolgáltatások rendszere épül, amelyek a mezőgazdaság alaptevékenysége nélkül nem léteznének.

Ha a változás irányát vizsgáljuk, akkor valójában azt látjuk, hogy a hagyományos, környezetbarát mezőgazdálkodást felcseréltük egy intenzívebb, a környezetet jobban terhelő, kevesebb embert foglalkoztató, nagy tömeget, de gyakran gyengébb minőséget termelőre, amely jelenséget csak az agrobiznisz egészében értelmezhetünk. A többfunkciós, fenntartható mezőgazdaság környezeti és társadalmi teljesítményelvárásai az 6

6

iparszerű mezőgazdaságban mint versenyhatékonyság-rontó tényezők jelennek meg. Az egyre erőteljesebb elmozdulás a gépesítés felé, a természeti erőforrásokat rosszul beárazó szabályozás és az ezért olcsónak tekinthető üzemanyagok miatt az emberi munkaerő alkalmazása egyre több munkafolyamatban válik versenykép-1 A mezőgazdasági munkaerő-felhasználás sajátossága, hogy a gazdasági szervezetekben általában napi 8 órás, folyamatos foglalkoztatás valósul meg, az egyéni gazdaságokban ezzel szemben jelentős a részmunkaidős és az időszakos munkát végzők aránya. Az összes munkaerő-ráfordítás az évi 1800 munkaórával egyenértékű éves munkaerőegységgel (ÉME) fejezhető ki, amely a töredékidejű munkavégzést teljes munkaidősre számítja át. Így összehasonlíthatóvá válik az egyéni gazdaságok munkaerő-felhasználása a gazdasági szervezetekével. Emellett figyelembe kell venni az egyéni gazdaságokban a háztartások tagjai által végzett nem fizetett munkavégzést is. 2008-ban tehát annyi időt kötött le a mezőgazdasági tevékenység végzése, mintha 434 ezren egész évben teljes munkaidőben dolgoztak volna.

36 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

telenné, ezért szükségszerűen csökken az agrárgazdaságban dolgozók száma. Másként fogalmazva: az ágazat versenyképessége nem tűri el a mégoly alacsony bérekkel fizetett munkaerőt sem. A környezeti károk helyreállításának, valamint az ágazatból kiszoruló ember munkaerőpiaci, társadalmi, szociális terheinek költségét, mint externális (külső) társadalmi költségeket a „közös kassza”, a költségvetés viseli. Az e közös költségeket elhárító iparszerű termelés versenyképesség-növekedése így a közösség egészének „versenyképessége” rová-

sára valósul meg. Ilyen körülmények között tehát a termelés gazdasági hasznait a befektető élvezi, kárait pedig a társadalom egésze viseli.

A mezőgazdaság átalakulása nem választható el az iparosodás és az urbanizáció világszerte tapasztalható folyamatától. Életmód helyett foglalkoztatottak által működtetett, a hazai ellátás mellett export teljesítményorientált ágazattá vált, annak minden előnyével és hátrányával. A korszellem változásával – amely szorosan összefügg a környezeti problémák felerősödésével – a mezőgazdasággal szemben támasztott elvárások sokfé-

lesége ellentmondásos helyzethez vezetett.

Eltérő nézőpontok (Agrárgazdasági Kutató Intézet, AKI):

„Be kell végre ismerni, hogy természeti adottságaink esetenként rosszak (pl. tejtermelés), adó-, járulék-és szociális rendszerünk nem ösztönző, földtörvényünk diszkriminatív, kamatterheink nemzetközi összevetésben óriásiak, a 70-es és 80-as években szocializálódott és még aktív menedzsment tudása és magatartásformái elavultak, nincs hatékony logisztikánk, nincs innováció, kevés a valódi K+F-re fordított kiadás, az ország tele van kényszergazdálkodókkal, az oktatás színvonala alacsony, a szakoktatás lassan eltűnik stb., stb., stb.”

Ami hiányzik: erősebb horizontális és vertikális integrációk, logisztikai fejlesztések, K+F, új technikák és technológiák haladéktalan adaptálása, kockázatkezelés, szilárd piaci pozíciók kiépítése.

Az ágazat – a rendszer lényegét, rendszerjellemzőket, paradigmáját nem érintő, csupán annak „tökéletesítését” célzó, technológiafejlesztő – „modernizációja”, amely együtt jár az alacsony foglalkoztatással, az alacsony jövedelmekkel és a kevéssé környezetbarát működéssel – sajátos módon növeli az „agrobiznisz” más ágazatainak (zömében a beszállító iparok és az ezekben érdekelt tőkebefektető társaságok) piacát, és ezzel potenciálját.

Az intenzív, nagyüzemi termelési rendszereknek a rendszerváltást követő felbomlása, a nagyszámú kis-gazdaság létrejötte miatt, a korábbi géppark nem illeszkedett az új birtokszerkezet és a mérethatékonyság feltételeihez. A talajerő-utánpótlás és a növényvédelem terén korábban kiépült intézményi háttér felbomlott, ugyanakkor ezen költségtényezők folyamatos növekedése és a tőkehiány következtében e tevékenységek szintje is lecsökkent. Az utóbbi években bekövetkező birtok-koncentráció, az új nagybirtokok megjelenése, az EU-támogatásokból biztosított jelentős hazai támogatások ugyanakkor a folyamat visszafordulására utalnak.

Erre utal például, hogy 2008-ban a mezőgazdasági termelőeszközök kereskedelme az elmúlt évhez képest folyó áron 21,3%-kal nőtt. A mezőgazdasági gépek értékesítése 12,6%-kal emelkedett, a műtrágya forgalmazása 40%-kal, míg a növényvédő szereké 15,2%-kal bővült. Az alkatrészek beszerzésének értéke 23,9%-kal volt magasabb, mint 2007-ben. Az agrobiznisz által elvont források nagyságát jellemzi, hogy 2008-ban az ágazat 81,9 milliárd forint értékben vásárolt növényvédő szert, ami az összes termelői felhasználás több mint 6%-a.

JÖVŐKERESŐ

37

Ez a beszállító iparok számára piacbővítő, iparszerű mezőgazdasági stratégia sikere sokkal inkább e teljesítmé-

nyek – a kapcsolódó iparok fejlesztése – mentén ítélhető meg.

Az átmeneti időszak alatt a meglévő termelőeszközök nagyrészt amortizálódtak és a kisebb kemikália felhasználás miatt (ami inkább kényszer, mint tudatosság volt) környezetkímélőbb gazdálkodás folyt. A helyzetet csak néhány gazdálkodó használta fel arra, hogy egy szemléletében új gazdálkodás alapjait próbálja meg kialakítani.

Az agrárgazdálkodás ökológiai adottságai, hagyományai a jelenlegitől eltérő szerkezetben jóval jelentő-

sebb gazdasági és társadalmi szerepet biztosíthatnának az ágazatnak, ha a cél a többfunkciós, minőségi termelési, környezeti és társadalmi szempontokat egyaránt érvényesítő, a közjó szolgálatában álló mezőgazdaság lenne.

A mezőgazdaság helyzete

A mezőgazdaság jelenlegi szerkezete környezeti és társadalmi szempontból rossz, és még rosszabb irányba változik. A mezőgazdaságban ugyan sok ember tevékenykedik, mégis – mint a legtöbb ún. „fejlett” országban – kevés család megélhetését biztosítja. A birtokok egyre nagyobb része mind kevesebb tulajdonos kezében koncentrálódik, míg a másik oldalon nagyon sokan próbálkoznak szétaprózott birtokokon, a megélhetést nem biztosító üzemméretekben gazdálkodni. Ráadásul a legtöbben olyan tevékenységeket folytatnak, amelyekhez jellemzően „ipari” méretek szükségeltetnek, és amelyek révén kereskedelmi tételeket – különösen összefogás, szövetkezés nélkül, egyedül, egy ellenséges támogatási, közgazdasági, piaci környezetben – előállítani nem tudnak. A kis és közepes gazdaságok legtöbbje, de legtöbbször a nagyobb gazdaságok is, tőkehiánnyal, likvi-ditási és piacra jutási problémákkal küzd. A gyenge vagy elégtelen horizontális és vertikális szövetkezési kedv, valamint az ehhez nyújtott állami segítség elégtelen volta miatt az egyéni gazdák lehetőségei csekélyek a gépek és berendezések megszerzésére, hatékony üzemeltetésére, a feldolgozásra és a piacra jutásra. A kis-a közepes és a nagybirtok ésszerű és a táj adottságainak megfelelő arányainak kialakítására és ezek – kölcsönö-

sen előnyös – együttműködésére kell tehát törekednünk (16. ábra).

A mezőgazdasági területek megoszlása 2007-ben.

az összes földterülethez viszonyítva

Élőfakészlet, 1000 m3

A mezőgazdas Fo

ági t rrás:

erüle tKSH

ek megoszlása 2007-ben, az összes földterületheForrá

z visz s:

on Mez

yítv ő

a gazdasági Szakigazgatási Hivatal

16. ábra

Központ, Erdészeti Igazgatóság

Forrás: KSH

Az építőipar termelése alágazatonként,

folyó áron, millió Ft

Települési szennyvíztisztítás, ezer m3

38 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Forrás: KSH

Forrás: KSH

7

Mivel a növénytermesztés szerkezetét a gabonatermesztés dominálja, az éves időjárási viszonyokra ér-zékenyen reagáló mezőgazdálkodás teljesítménye erősen kötődik a gabonatermesztés eredményességéhez, ezért évről évre nagy ingadozásokat mutat (pl. a 2004. évi rekordtermés, kontra a 2006-os alacsony termésátlagok). A monotonnak mondható termékszerkezet még akkor is rugalmatlanságot jelent az állandóan változó külpiaci feltételekhez való alkalmazkodásban, ha a fő gabonafélék és olajnövények iránti kereslet tartósan nő.

Ez utóbbi trendet jelzi, hogy egyetlen évtized alatt a világ kukoricafogyasztása 605 millió tonnáról 800 millió tonnára emelkedett.

Eltérő nézőpontok: Agrárgazdasági Kutató Intézet(AKI)

Magyarország jelentős gabonaexportőrnek számít a régióban. Az exportpiacokon a minőség mellett a 10 ezer tonnákban mérhető homogén kereskedelmi tételek számítanak leginkább. Mindezt „erősebb horizontális és vertikális integrációk, logisztikai fejlesztések, K+F, új technikák és technológiák haladéktalan adaptá-

lása, kockázatkezelés, szilárd piaci pozíciók kiépítése”révén látják megvalósíthatónak, amely jelentős további ráfordítást, beruházásokat igényel.” …

A nagytáblás, intenzív szántóföldi gazdálkodás az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás szempontjából is kedvezőtlen. A nagy kiterjedésű, 4,5 millió hektárnyi szántóterület – alacsony ökoszisztéma funkciója, klímakiegyenlítő hatása miatt – kihat az ország területének egészére.

A jelenlegi mezőgazdasági szerkezetet a magas intenzitású szántóföldi növénytermesztés dominálja.

2008-ban az ország területének 62,2%-a volt mezőgazdasági terület, 48,4%-a szántóföld, 10,9%-a gyep.

Az ország területének 24,9%-án, a szántóföldek felén, nagyjából egyforma kiterjedésben termesztenek búzát és kukoricát. Kilenc fontosabb termesztett növény – búza, rozs, árpa, zab, kukorica, cukorrépa, nap-raforgó, lucerna, burgonya – kultúrája foglalja el az ország területének 37,2%-át.

Míg a növénytermelés szerkezete az utóbbi tíz évben lényegében változatlan maradt, addig az állattenyésztés és az élelmiszeripar tartós visszaesésének lehetünk tanúi: az állattenyésztés teljesítménye az 1990-es évek óta volumenében 42%-kal mérséklődött, a szarvasmarha-és a sertés-állomány a 2000-es évek közepén tovább csökkent; az átlagos állatsűrűség a két világháború közti 1,2 számosállat/hektár értékről 2000-re 0,38-ra, 2005-re pedig 0,35-re esett vissza.

Az agrárexportot a gabonafélék dominálják (1,3 milliárd euró, 22,1% 2008-ban), de annak ellenére, hogy az állattenyésztés visszafogott, az élő állatok, a húsáruk és a feldolgozott húskészítmények is jelentős mértékben (2008-ban 18,6%) veszik ki a részüket az exportból. Ugyan az export-import mérlegünk tartósan pozitív, mégis számos olyan termék van, amelyet annak ellenére is importból szerzünk be, hogy idehaza is megtermelhetőek lennének. 2008-ban 261 millió euró értékben exportálunk és 291 millió értékben importálunk például tejterméket.

A mezőgazdaság szereplőit illetően kettősség jellemzi az ágazatot. A gazdasági szervezetekben 86,3 ezer alkalmazott dolgozott 2008-ban. Magyarországon 629 ezer egyéni gazdaság vesz részt a mezőgazdasági termelésben. (Ezeknek a nagyobb része önellátásra termelő mezőgazdasági háztartás, aki a piacon nem jelenik meg.) Közvetlen agrártámogatásra jogosult termelő alig 200 ezer van, Az egyéni vállalkozók és őstermelők száma 2008-ban 375 ezer volt.

JÖVŐKERESŐ

39

Amennyiben a birtokszerkezetet tekintjük, úgy jól látható, hogy akár a gazdasági szervezetek, akár az egyéni gazdálkodók között kevés olyan van, akik kellően nagy birtokméretüknek köszönhetően kellően nagy jövedelemre tesznek szert. A gazdasági szervezetek esetében a 300 hektár mezőgazdasági területet meghaladó gazdaságméret volt a meghatározó (a gazdasági szervezetek több mint egyötöde a rájuk eső mezőgazdasági területek 87%-án gazdálkodott), a társas gazdaságok átlagos mezőgazdasági területe 383,3 hektár, ökonómiai méretük 183,8 EUME 2 volt. Egy gazdaság átlagosan 12,9 főt foglalkoztatott.

Az egyéni gazdaságok összes mezőgazdasági területének 73%-át a 10-300 hektáros egyéni gazdasá-

gok (a gazdaságok 6%-a) tették ki. Ezzel szemben a gazdasági szervezetek 7%-a, az egyéni gazdaságok 81%-a használt egy hektárnál kisebb mezőgazdasági területet, az összes mezőgazdasági területük 1, illetve 4%-át. Vagyis a hagyományos „kisparaszti struktúra” helyett a nagybirtok rendszer látszik kialakulni

– a földek 90%-át a gazdálkodók 10%-a használja. A vidéki földműves bérmunkás lesz a saját földjén, ha egyáltalán jut neki munka.

A megélhetést tekintve a mezőgazdálkodás alacsony jövedelmezőségűnek számít. A legalább 5 főt foglalkoztató szervezetekben a foglalkoztatottak havi bruttó átlagkeresete 2008-ban 133 628 Ft/fő volt. Ez a nemzetgazdasági 198 964 forintos átlagának csupán a 67%-a, annak ellenére, hogy a lemaradás csökkent.

A mezőgazdaságban a fizikai dolgozók nettó bére 82 ezer, a szellemieké 126 ezer forint volt. A mezőgazdaságban a nettó vállalkozói jövedelem 421 milliárd forint volt 2008-ban.

A nagyobb, árutermelő gazdaságok (2 EUME feletti) főbb jellemzőit a Tesztüzemi rendszer adatai tartalmazzák. Ezen adatok alapján a jövedelmezőség eltér az egyéni és a társas vállalkozások esetében.

2008-ban az egyéni gazdaságok egy hektárra vetítve 69,9 ezer forint üzemi eredményt és 67,1 ezer forint adózás előtti eredményt értek el. A társas gazdaságok egy hektárra jutó adózás előtti eredménye 54,5 ezer Ft/ha volt. Az adózás előtti eredményt az agrártámogatás hektáronkénti éves értékével összehasonlítva az egyéni gazdaságok 2008-ban 57 ezer Ft/ha/év átlagos agrártámogatási összeggel 68 ezer Ft (amely természetesen magában foglalta a ki nem fizetett munkabéreket is), a társas vállalkozások 77 ezer Ft/ha átlagos agrártámogatási összeggel 55 ezer Ft adózás előtti eredményt értek el. Támogatásként az egyéni gazdaságok 2008-ban 41 ezer Ft/ha, a társas vállalkozások 85 ezer Ft/ha beruházási típusú támogatáshoz jutottak.

Az élelmiszeripar helyzete

A rendszerváltást követően az élelmiszeripar közel 60%-ban külföldi tulajdonba került (és a külföldi tulajdon részaránya még 2008-ban is 48%). Ez sok esetben piacszerzést jelent(ett), és növeli/te a külföldi áruk hazai kínálatát. A külföldi tőkebefektetések az élelmiszeripari koncentráció növekedéséhez is hozzájárultak.

A magyar tejiparban például 2006-ban az öt legnagyobb vállalat a nettó piaci értékesítés 69%-ával rendelke-zett, szemben a négy évvel korábbi 36%-kal.

Az ország élelmiszergazdasága azt sem teszi lehetővé, hogy komoly forrásokat költsön kutatásra, fejlesztésre és innovációra. Ebben a szerkezetben a kutatás, a fejlesztés és az innováció a bérmunka szintjére süllyed, jóllehet jelentős hozzáadott értéket termelne a végtermék értékesítésében, és a fejlődés útmutató szerepét is 2 EUME (európai méretegység): a gazdaságok ökonómiai méret (üzemméret) szerinti osztályozásának egysége. 1 EUME megfelel 1200 euró SFH (standard fedezeti hozzájárulás)-értéknek (megközelítőleg 300 ezer Ft SFH, ami átlagosan kb. 750 ezer Ft bruttó termelési értékkel állítható elő). SFH (standard fedezeti hozzájárulás):ágazatonként diktált – az árbevétel és a változó költségek különbségeként számított – átlagérték 40 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

képes betölteni. Nem tudunk minden területen versenyképesek lenni, de valamelyik szakágazatban talán igen, ahol érvényesülhetnének komparatív előnyeink.

A lakosság átrétegződése a városokba, jelentősen megváltoztatta az élelmiszeripari technológiákat. A fogyasztók messze kerültek a friss áruk termelésének helyszínétől. A globális méretekben zajló élelmiszer-kereskedelemben megnőtt az áruk utazási távolsága és ideje, illetve a hipermarketek polcain vevőkre várakozó áruk tömege és tartózkodási ideje. Ez az egyik oka annak, hogy friss élelmiszerek helyett többnyire tartósított, általában gyengébb minőségű és élvezeti értékű élelmiszeripari termékek dominálnak a kínálatban, amelyek azért lehetnek olcsóbbak, mert áraik nem tartalmazzák előállításuk negatív környezeti és társadalmi (externális) költségeit.

Bár az élelmiszer importfüggősége számos – az emberi egészséggel és az élelmiszer-biztonsággal kapcsolatos – kérdést is felvet, mégis aránytalan mértékű a hazai háztáji termelésű, friss és magas élvezeti értékű

termékekkel szembeni élelmiszerbiztonsági szigor, ami tovább rontja az amúgy is szűkös jövedelemteremtő

képességgel rendelkező vidéki lakosság helyzetét, nem mellesleg a háztáji gazdálkodás és a falusi önellátás visszaszorulásához vezet. A termelő és vásárló közötti bizalmi kapcsolatok megerősítésén lenne a hangsúly, ami persze annál könnyebb, minél rövidebb az élelmiszerlánc, és minél erősebbek a közösségen belüli közvetlen kapcsolatok. Éppen ezért a helyi feldolgozás és értékesítés rendszereinek megerősítésére illetve kiépíté-

sére, a célnak megfelelő minőségbiztosítási rendszerek bevezetésére, a város és vidéke – kölcsönös egymásra utaltságon alapuló – kapcsolatainak megerősítésére, az élelmiszerláncok lerövidítésére és az így megtakarított, elmaradt költségek termelő és fogyasztó közti megosztására kell törekednünk.

Az EU-25-ök termelésén belül a magyar termelés részesedése tartósan 1% körül alakul, s ezzel a 25 tagország közül a 16. helyen áll. A magyar élelmiszeripar teljesítménye megközelítőleg a görög, a portugál, a finn, a cseh és az osztrák élelmiszeripar teljesítményével azonos.

A magyar mezőgazdaságra épülő élelmiszer-feldolgozás lehetővé tenné, hogy Magyarország a főbb élel-miszerekből önellátó legyen, a belföldi szükséglet fölött termeljen. Ennek ellenére a 2000-es évek közepétől erőteljesen nőtt a magas feldolgozottságú élelmiszerek behozatala, miközben a hazai élelmiszeripar belföldi értékesítése stagnált vagy csökkent.

A hazai élelmiszeripar visszafejlődését támasztják alá a foglalkoztatottsági adatok is. 2003 és 2008 év között több mint 25 ezerrel csökkent a hazai élelmiszeriparban dolgozók száma.

A feldolgozóiparon belül az élelmiszeripar teljesítménye évek óta folyamatosan csökken: a 2002-ben még 14,9%-os részesedés 2007-re már csak 9,7%-os volt. Az ágazaton belül az elmúlt években kiemelkedő

mértékben nőtt a hús-és a baromfihús-készítmények gyártása, és a szakágazat a 2. helyre lépett előre a szakágazatok rangsorában.

2008-ban 2713 négy főnél többet foglalkoztató regisztrált vállalkozás volt az élelmiszeriparban. Ezek 80%-a 10 főnél kevesebbet foglalkoztató mikrovállalkozás, 16%-a pedig 10-49 főt foglalkoztató kisvállalkozás volt.

A szakágazatban többnyire jogi személyiségű vállalkozások tevékenykednek, leggyakrabban Kft formában.

Az egyéni vállalkozások aránya meghaladja az egyharmadot.

A bruttó átlagkereset 2008-ban 155,7 ezer Ft/hó volt, a 2007-es átlagkeresetnél 5,9%-kal több. Az átlagfi-zetéseket tekintve az élelmiszeripar csak a 10. helyen van a feldolgozóipar ágazatai között.

JÖVŐKERESŐ

41

Eltérő nézőpontok: Magyar Agrárkamara

A jövő egyik legfontosabb kihívása, hogy hogyan tudunk alkalmazkodni környezetünk, gazdaságunk és társadalmunk változásaihoz. A már ma is érzékelhető környezetváltozási hatások különösen felértékelik a hosszú távú fenntarthatóságra alapozott tervezés szerepét.

A Magyar Agrárkamara fontosnak és időszerűnek tartja ezen tervezési folyamat megindítását, amelyben aktívan kíván együttműködni. Támogatjuk az előterjesztők szándékát, hogy szülessen egy olyan közmeg-egyezésen nyugvó anyag, amely megkísérel érdemi válaszokat adni napjaink ökológiai, gazdasági és társadalmi kihívásaira.

A fenntarthatóságot nem lehet – ahogy a tanulmány azt teszi – csak környezeti, ökológiai dimenzióban értelmezni, mert egy ilyen modell önmagában nem lehet működőképes. A fenntarthatóságnak legalább három területen egyszerre kell megvalósulnia: környezeti, gazdasági és társadalmi szinten, törekedve azok harmonizációjára. „A fenntarthatóság egyenlő a gazdasági, a társadalmi és a környezeti tényezők /

dimenziók / között hosszútávon ! fenntartott arányossággal.”

A Magyar Agrárkamara szektor-és gazdasági méret semlegesen viszonyul az ágazatunkat érintő szakmai előterjesztésekhez, tanulmányokhoz, ezért nem tudjuk elfogadni, hogy egy ilyen jellegű, a szakterületünket érintő anyag ennyi erősen vitatható alapkérdést, megállapítást tartalmazzon.

* „a hagyományos, környezetbarát mezőgazdálkodást felcseréltük egy intenzívebb, a környezetet jobban terhelő, kevesebb embert foglalkoztató, nagy tömeget, de gyakran gyengébb minőséget termelőre,”

*: „iparszerű termelés versenyképesség-növekedése így a közösség egészének „versenyképessége” rová-

sára valósul meg”, „a termelés gazdasági hasznait a befektető élvezi, kárait pedig a társadalom egésze viseli.”

*„A mezőgazdaság jelenlegi szerkezete környezeti és társadalmi szempontból rossz, és még rosszabb irányba változik…”

*„Meg kell szüntetni a külpiacoktól való energia függőségünket a fosszilis erőforrások vonatkozásában.”

*„Újra kell gondolni a földbirtokosság és tulajdonlás rendszerét. A fenntarthatósági elveknek a föld közösségi tulajdona felel meg. E szerint a föld a helyi közösség tulajdona és a közösség közös döntés alapján biztosítja a bérleti jogot a jó gazdának – addig, amíg felelős gondozója a földnek. Így a föld után fizetett járadék a közösséget gazdagítja és nem az egyén kiváltsága lesz, pusztán a tulajdon jogán.”

Sajnálattal tapasztaltuk, hogy a köztestületünk által megküldött módosító javaslatok nem kerültek érdemi átvezetésre az új szövegváltozatba.

Észrevételeink mondanivalója nem jön át az anyagon, ezért az anyag megmaradt egyoldalúnak, a valóság-tól és a szakmai konszenzustól távol ál ónak, így azt jelen formájában nem tudjuk elfogadni és támogatni.

Az erdőgazdálkodás helyzete

Az erdőgazdálkodás megítélése az utóbbi években lassan változik: a korábbi eredménycentrikus gazdálkodással szemben felértékelődik az erdők környezeti és jóléti funkciója. Ennek megfelelően az ágazat teljesítmé-

nyét nem aszerint kell értékelni, hogy a hazai gazdasági teljesítmény mindössze 0,1%-át adja (17. ábra).

A hazai erdők nettó szénelnyelők, évente mintegy 4-5 millió tonna szén-dioxidot kötnek meg. A hazai erdőállomány az Alföldön nagyon eltér a természetes faj-és erdőszerkezettől, ami rontja az éghajlati változá-

sokhoz való alkalmazkodás esélyeit. A magánerdő-birtokosok és a közbirtokosságok a támogatási lehetőségek és a rövid távú haszonszerzés érdekei miatt a gyorsan növő, nem honos fafajok használatát részesítik előnyben.

42 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

A mezőgazdasági területek megoszlása 2007-ben.

az összes földterülethez viszonyítva

Élőfakészlet, 1000 m3

Forrás: KSH

Forrás: Mezőgazdasági Szakigazgatási Hivatal

Központ, Erdészeti Ig

Él a

őfzg

aka

étósá

szletg, 1000 m3

17. ábra

Forrás: Mezőgazdasági Szakigazgatási Hivatal

Központ, Erdészeti Igazgatóság

Az építőipar termelése alágazatonként,

folyó áron, millió Ft

Települési szennyvíztisztítás, ezer m3

Az energetikai célú fafelhasználás jelentős nyomást gyakorol a tartamos gazdálkodást szem előtt tartó er-désztársadalomra. Az erdő-és vagyongazdálkodás elszakadt a helyi közösségektől, melyek gyakran szabad prédaként tekintenek a környező erdőkre.

Magyarország összes földterületének több mint egyötöde (2 millió hektár) az erdőgazdálkodásba bevont terület, amelynek 94%-át (1,9 millió hektárt) borít faállomány. Ez utóbbi területet alapul véve az ország erdősültsége 20,3%-os. Ez az arány – bár az erdősültség folyamatosan nő – éghajlat-és élővilág-védelmi szempontokból alacsonynak mondható.

A faállományok összesített fatérfogata az elmúlt évben is gyarapodott: a 2007. január 1-jei állapot szerint 347 millió köbmétert tesz ki. Az élőfa-készlet anyagi értéke több mint 1000 milliárd forint.

Az évi növedékből – amely 13,2 millió köbméter – az erdőtervek szerinti maximális kitermelési lehetőség Forrás: KSH

10,2 millió köbméter.

Fo

2007 rrás:

-ben KS

az H

erdőgazdálkodók hozzávetőlegesen 100 ezer hektár erdőterületen vé-

geztek fahasználati tevékenységet, amiből a véghasználatok 28,5 ezer hektárt tettek ki. Fatérfogatban ez 6,6 millió bruttó köbmétert jelentett, ami az éves kitermelési lehetőségek 65%-a. Ez a tartamos gazdálkodás feltételeinek megfelel.

A tervezésre kerülő erdők tulajdoni megoszlása az Országos Erdőállomány Adattár alapján 57%-ban (1,152 millió hektár) állami tulajdonú, 1%-ban (0,020 millió hektár) közösségi tulajdonú, illetve 42%-ban (0,847 millió hektár) magántulajdonú.

Az állami tulajdonú erdőkben folyó gazdálkodás szakmai színvonala megfelelő. A magán-és a közösségi tulajdonban lévő területek gazdálkodása azonban kívánnivalót hagy maga után. A közel 33 ezer, erdő-

gazdálkodásban általában járatlan gazdálkodó jellemzően kisüzemi területeken – az átlagos üzemméret kb. 20 hektáros – gazdálkodik. Az erdőgazdálkodók mögött mintegy 300 ezer fős erdőtulajdonosi kör áll, nagyon különböző érdekeltséggel.

7

JÖVŐKERESŐ

43

A mezőgazdasági területek megoszlása 2007-ben.

az összes földterülethez viszonyítva

Élőfakészlet, 1000 m3

Építőipar

Hiányzik a környezettudatos szemlélet, a jó környezeti teljesítményt biztosító szabványok rendszere, a környezetbarát építőanyagok piaci jelenléte és nem elterjedtek a környezetbarát technológiák. Az épületeket úgy építik, hogy azok élettartamuk alatt nagymértékben pazarolják az energiát. A városi építkezések dominanciája, a városban alkalmazható építéstechnikák egyébként is kevéssé teszik lehetővé a környezet-Forrás: KSH

Forrás: Mezőgazdasági Szakigazgatási Hivatal

barát építkezést (18. ábra).

Központ, Erdészeti Igazgatóság

Ugyan az építőipar a társadalom szükségleteinek kielégítését szolgálja, ám kialakult kapacitásai megköve-telik az állandó feladatokat, ezért maguk a kapacitások válnak a növekedés hajtóerejévé.

Az építőipar termelése alágazatonként,

folyó áron, millió Ft

Települési szennyvíztisztítás, ezer m3

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Az építőipar termelése alágazatonként, folyó áron, millió Ft

18. ábra

Forrás: KSH

Az építőipar 2007-ben a bruttó hozzáadott értékhez 4,7%-kal járult hozzá. A volumenindexe hullámzó, de 2000 óta 2007-ben volt a legalacsonyabb. A recesszió várhatóan tovább rontja a helyzetet. Az építőipar szerkezete kiválóan jellemzi a hazai gazdasági és társadalmi helyzetet. Az éves termelési érték több mint a fele épületek építése során valósul meg, amelyek negyedrésze lakóépület. A termeléshez közvetlenül kapcsolódó építkezések részaránya viszonylag alacsony, alig haladja meg a lakóépületek építése során keletkező értéket. Az egyéb építmények között a vonalas infrastruktúrák, a közlekedési és csővezetékek, hálózatok uralják a tevékenységet, a termelési érték ezen a téren több mint fele az egyéb építményeké-

nek. Ha ehhez hozzávesszük a csővezetékek építését, akkor jól érzékelhető, hogy az építőipar termelése 7

mögött nagy részben állami megrendelések állnak. Összességében tehát az építőipar az állami megrendelésektől függ a leginkább. A termelő gazdaság alacsony szintjét mutatja az ehhez kapcsolódó megrendelések alacsony értéke, de a szolgáltatásokhoz kapcsolódó építések aránya sem túl magas. A lakáscélú megrendelések aránya magas, és mivel ezek megvalósulását a hitelfeltételek befolyásolják, a megrendelések bizonytalanok az építőipar számára.

44 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Idegenforgalom

A turizmus, a szórakozás biztosítására kiépített infrastruktúra fenntartásának környezeti költségei a szezonalitás miatt magasak. A dömpingszerűen megvalósuló igénybevételek miatt környezeti terhelési csúcsok keletkeznek, ami különösen igaz a nagy rendezvények esetén. A turizmus fokozza a mobilizációt is. A turisták környezeti érzékenysége alacsony, a fogyasztásuk a szokásosnál is pazarlóbb.

Az idegenforgalomban kettős tendencia tapasztalható: egyrészt a Magyarországra érkező külföldi beutazók száma a 2000-es évek eleje óta stagnál (21 millió vendégéjszaka körül alakul), másrészt az utóbbi években

– az idegenforgalmi beruházások, infrastrukturális fejlesztések hatására – bővül a belföldi idegenforgalom, nö-

vekszik az egészség-, a falusi-és a kerékpáros turizmus. Az idegenforgalom strukturális változásai, a kisebb utazási igényt támasztó, illetve alternatív belföldi turizmus kedvezőbb a fenntarthatóság szempontjából.

A mezőgazdasági területek megoszlása 2007-ben.

az összes földterülethez viszonyítva

Élőfakészlet, 1000 m3

2007-ben a szálláshely-szolgáltatás, a vendéglátás 1,6%-kal járult hozzá a hazai bruttó hozzáadott értékhez. Amíg a bruttó hozzáadott érték hullámzó módon ugyan, de összességében növekszik, addig aránya a nemzetgazdasági ágak között csökken.

Vízgazdálkodás: „azért a víz az úr”

A fenntartható gazdálkodás a vízzel a jövő egyik alapvető stratégiai kérdése. Ez is indokolja, hogy az Országgyűlés a vízvagyont a tartósan állami tulajdonba sorolta. Magyarország természetföldrajzi adottsága-inál fogva igen jelentős vízkészletekkel rendelkezik, ugyanakkor földrajzi meghatározottságunk miatt erősen függünk a szomszédos országok vízgyűjtőin zajló tevékenységektől. Ebből adódóan kiemelten kell kezelnünk a két-és többoldalú nemzetközi együttműködéseket (pl. a határvízi együttműködéseket, a Nemzetközi Duna Védelmi Egyezmény keretében folyó tervezést). Az Európai Uniós tagság és az EU 60/2000 Víz Keretirányelv Forrás: KSH

mára már más keretek közé helyezt

Foe a konfliktusos helyz

rrás: Mezőgazdasági e

S tek f

zaki eloldás

gazgatáát é

si Hs ke

ivat z

a elé

l sét (19. ábra).

Stratégiai szinten – elsősorban

Kö a

zpo szakember

nt, Erdészetek

i Ig kör

azg ében

atóság– a paradigmaváltás elkezdődött, de a helyi szereplők, döntéshozók szemében a víz, a folyó, nem mint lehetőség és érték, hanem mint probléma jelenik meg; elsősorban a víz kártékony energiái elleni költséges védekezést jelölik meg fő feladatként.

Az építőipar termelése alágazatonként,

folyó áron, millió Ft

Települési szennyvíztisztítás, ezer m3

Forrás: KSH

Forrás: KS Települé

H

si szennyvíztisztítás, ezer m3

19. ábra

Forrás: KSH

JÖVŐKERESŐ

45

7

A vizeinkkel való együttélés helyett, sok helyen még mindig a folyók elleni védekezés, a minél gyorsabb levezetés, víz felhasználása kap elsőbbséget. A tájban folyó gazdálkodás ennek a szempontnak kielégítése szerint történik, ez meggátolja az ökológia tájgazdálkodásban rejlő lehetőségek kiaknázását, és megszabja a víz által befolyásolt természetes élőhelyek kiterjedését és minőségét.

Édesvízkészletünk európai viszonylatban bőséges, a felszín alatti vizek utánpótlása 2 milliárd köbméter évente, a készletek jelentősen meghaladják a fogyasztást.

A hazai települések közel 100%-a rendelkezik közműves ivóvízellátással (2007-ben 3151 településén mű-

ködött a szolgáltatás). A lakások mintegy 95%-a csatlakozik a vezetékhálózatra, a lakosság további 4-5%-a 150 méteren belül elérhető közkifolyón keresztül vételezhet hálózati vizet.

A közcsatornán elvezetett szennyvíz 30%-a kerül vissza a természetbe elégséges tisztítás nélkül.

Hulladékgazdálkodás: a rossz konzerválása

A hulladék mennyisége és minősége a termelés és a fogyasztás szerkezetétől függ. Ez a szerkezet fogyasztásorientált, anyag-és energiaintenzív, ami meghatározza a hulladék keletkezését is. Mivel a hulladékok keletkezésére nem a termelés és a fogyasztás szerkezetének megváltoztatása a válasz, a hulladékgazdálkodás első számú célkitűzése – a hulladék mennyiségének minimalizálása – csak kívánság marad. Ugyanakkor a hulladékgazdálkodás kialakuló intézményrendszere olyan érdekeltségeket teremt, amelyek konzerválják a termelés és a fogyasztás nem fenntartható szerkezetét. Ezért a hulladékgazdálkodás, noha környezeti válasz kíván lenni a problémákra, maga is a környezeti problémák hajtóerejévé válik (20. ábra).

A hulladékok minimalizálást nehezíti, hogy a termelés különböző folyamataiban keletkező mellék-vagy főtermékek, nincsenek zárt ciklusokba kapcsolva, a termelés szereplői különböző érdekeltségek miatt nem valósítanak meg zárt termelési-fogyasztói szerkezeteket.

A hulladékokkal való ésszerű bánásmódot nehezíti, hogy a jogszabály a hulladék tulajdonosaként a felhasználót, nem pedig a gyártót jelöli meg. Amennyiben a hulladék gyártójának lenne kötelessége a hulladék kezelése, jobban meggondolná, hogy milyen és mennyi olyan terméket termeljen, amiből hulladék lesz.

Települési hulladék kezelése, kg/fő

Forrás: KSH

Települési hulladék kezelése, kg/fő

20. ábra

Forrás: KSH

A külkereskedelmi termékforgalom árindexei és a cserearány-mutatók Előző év = 100,0

46 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Forrás: KSH

Forrás: KSH

8

Az ésszerű bánásmód másik akadálya, hogy a mindennapi életünkben használt, a környezetünkre vagy az egészségünkre veszélyes anyagok hulladékként összekeverednek – elsősorban az emberek rendszeres tájékoztatásának és képzésének hiánya miatt – a környezetre veszélytelen hulladékokkal. Ez megnehezíti a hulladékok kezelését, visszajuttatását a természetes folyamatokba.

Kereskedelem: a külpiacok markában

Magyarország nyitott, a globális kereskedelemnek erősen kitett ország. Éppen ezért nagymértékben meghatározzák a külső piacok, ami kiszámíthatatlan helyzeteket teremthet mind az export, mind az import vonatkozásában. Annak ellenére, hogy a nemzetgazdaság külkereskedelmi egyenlege jelentősen javult 2007-ben – a 2003. évi 4,2 milliárd eurós kereskedelmi deficit 2006-ig 2,4 milliárd euróra, 2007-ben pedig 308 millió euróra esett vissza –, tartósan rászorulunk a külpiacokra. Az élelmiszergazdaság az egyetlen olyan ágazat, ahol a mérlegünk tartósan pozitív. Exportunk v Te

Tel lee

ona p

p ü

ül

tko léési

si

zás h

h u

ul lll

ában ad

adéék

túlsk kkeeze

ze

ágos l léé

an se

se, ,

egy kg

kg/ /ffő

ő

oldalúan támaszkodunk a német piac

felvevő kapacitásaira. Annak ellenére, hogy a mérleg javult, a magyar gazdaság importigényessége nemhogy csökkent volna, de folyamatosan növekszik. 1995-höz képest a beszerzések közel meghatszorozódtak, közelítenek a 70 milliárd euróhoz. A behozatal több mint a felét gépek és szállítóeszközök teszik ki (21. 22. ábra).

A rendszerváltás után a külpiacok kitárulkozó, telítetlen piacokat láttak Kelet-Közép-Európa országaiban, ezért befektetéseik jelentős része a piacszerzésre irányult. Ebben a tekintetben különösen a hazai élelmiszer-feldolgozás sérült. Az üzletláncokat elárasztó multinacionális árukínálat rendszerint silány minőségű, de olcsó termékeivel nehéz helyzetbe hozta a hatékonysági problémával küzdő hazai feldolgozóipart.

A globális léptékű kereskedelem a hatalmas szállítási távolságok és volumenek miatt jelentősen hozzájárul a közlekedésből-szállításból keletkező környezeti terhelésekhez, az úthálózat-fejlesztési igények értelmetlen növekedéséhez, végeredményben az állam eladósodásához.

A kereskedelemben, főleg az élelmiszer-kereskedelemben, nagyon erős a koncentráció. Hazánkban a 10 legnagyobb kiskereskedelmi Fo

For rráá

lánc rs:

s:

é K

K

sz S

Se H

H

sedése a forgalomból már 2003-ban elérte a 89%-ot, az 1997. évi 52%-kal szemben. A kistermelők termékeiket ezekbe a láncokba, ha akarnák, sem tudnák bevinni az ott diktált feltételek miatt. A kistermelők nem képesek az év bármely szakaszában homogén minőségben beszállítani a A

A kkü

ü lk

lkeerreesskkeed

deellm

mi i tteerrm

méékf

kf o

or rg

g al

al o

o m

m áári

ri n

n d

deexxeeii éés

s aa cs

cs er

er ear

earáány

ny- -m

m u

ut taattó

ókk

El

El ő

őzző

ő éév

v =

= 10

10 0,

0,00

Fo

For rráás:

s: K

K S

S H

H

Fo

For rráás:

s: K

K S

S H

H

A külkereskedelmi termékforgalom árindexei és a cserearány mutatók. Előző év = 100,0

21. 22. ábra

Forrás: KSH

JÖVŐKERESŐ

47

88

megrendelt mennyiségeket, megfizetni a polcpénzt, kivárni a 30 – 90 napot, amíg a kereskedő fizet az áruért, és még ki tudja, hány feltételnek kellene megfelelniük, mindezt csak azért kellene teljesíteniük, hogy a hipermarket polcaira kerüljenek a termékeik. Márpedig az élelmiszerek 90%-át ilyen és ehhez hasonló polcokról emelik le a fogyasztók.

Magyarországon 2007-ben 81 bevásárlóközpont – a 2001. évinek a duplája – és 122 hipermarket, a 2001.

évinek több mint háromszorosa működött. Az egyéni vállalkozásokként működő kiskereskedelmi üzletek száma 2000-ben 76 169, 2008-ban 58 431 volt.

Fogyasztás: a növekedés motorja

Amikor fogyasztásról beszélünk, általában a végső fogyasztókra, a vásárlókra gondolunk. Ám a termelés szerkezetét nem lehet elválasztani a fogyasztásétól – minden termelés és szolgáltatás fogyasztás is egyben: nyersanyagok, erőforrások, további szolgáltatások és késztermékek fogyasztása.

A gazdasági tevékenység eredeti célja az emberek szükségletének kielégítése és a szükségletek anyagi forrásainak megteremtése. Miután az eredeti cél helyett a profitmaximálás lett a fő cél, a végső fogyasztó is e cél elérésének az eszközévé vált. Egyre kevésbé igaz az, hogy a fogyasztói igények határozzák meg a termelői tevékenységet, hiszen a termelők, a szolgáltatók találják ki a fogyasztók vágyait, és keltik fel az érdeklődésü-

ket az újdonságok, illetve az olcsó tömegáruk iránt. A szerkezet kialakításában a befektetői elképzelések és érdekek dominálnak, és egyre kevésbé a reális fogyasztói szükségletek. Ennek megfelelően egy túlméretezett, a növekedés szolgálatába állított szerkezet alakult ki, amelynek természetes velejárója az erőforrások gyors degradációja és az ember vásárlóerőként való értelmezése.

A korábban mederben tartott fogyasztás lehetőségei a rendszerváltást követően kitágultak, a társadalom legnagyobb része pedig – élve az új lehetőségekkel – igyekezett kielégíteni fogyasztói vágyait. Ezek a vágyak talajt adtak a korábbi szolgáltatói szektor teljes átrendeződésére, amelynek keretében megjelentek a fogyasztás templomai, (a nagy bevásárlóközpontok) és kialakult a plázakultúra (alapterületük 2000 óta több, mint kétszeresére nőtt). Ezzel párhuzamosan egyre inkább leépült, és versenyhátrányba került a kiskereskedelem korábbi szerkezete. A hirtelen jött változások gyökeresen felforgatták az emberek korábbi vásárlási szokásait, de az életmódjukat is. A vásárlásra, fogyasztásra csábító reklámok és a bőséges árukínálat megtette a hatását

– a lakosság jelentős része hitelek segítségével hozta előbbre beszerzéseit.

Háztartások és fogyasztás: elvesztett előnyök

Az Európai Unió fejlett országaival összehasonlítva a hazai lakosság egy főre jutó fogyasztása és hulladéktermelése lényegesen alacsonyabb volt. Ezt a környezeti előnyünket azonban sajnos egyre jobban feléljük.

A hazai lakossági fogyasztás a rendszerváltoztatás után nőtt, és a fogyasztási minták sem a fenntarthatóság irányába mozdultak el.

2000 óta minden főbb fogyasztási csoportban nőttek az egy főre jutó fogyasztási kiadások. Legjobban a közlekedésre és hírközlésre (2,26-szoros), művelődésre, üdülésre és szórakozásra (2,15-szörös), lakásfenntartásra (2,11-szeres), egészségügyre és testápolásra (2,03-szoros) fordított kiadások növekedtek. Szembetűnő a lakásfenntartási kiadások emelkedése, ami nem csupán az ilyen irányú fogyasztások növekedésével, de az árak drágulásával is összefügg.

48 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Fenntarthatósági szempontból kedvezőtlen, hogy a városiasodás tendenciája miatt a városi háztartások jelentős része elvesztette az önellátás lehetőségét, környezeti hátterét.Vidéken is egyre csökken a teljes vagy részleges önellátás, az öngondoskodás képessége. A környezettel való közvetlen kapcsolat megszűnése miatt a fogyasztó nem képes átlátni az általa vásárolt áru vagy szolgáltatás környezeti vonatkozásait. A háztartások sokaságából hiányzik a környezeti tudatosság, a megfelelő ismeret, a szükséges információ, a környezettudatos életvitelhez szükséges technikai háttér, az ebbe szükséges befektetések képessége vagy szándéka. A piac kínálta lehetőségek is beszűkítik a fogyasztók választási lehetőségeit: a környezetileg jobbnak, társadalmilag hasznosabbnak kicsi az ismertsége, az elérhetősége, és általában drágább is.

A 2000-es években – a reálbérek növekedésének, de még inkább a lakossági hitelfelvétel „divatjának”

hatására – meglódult a lakosság fogyasztása. 2000-től 2007-ig a rendelkezésre álló jövedelmek majd megkétszereződtek: 1997-től 2006-ig emelkedtek, majd 2007-ben visszaesett a reálbér-index. A háztartások 2007-es fogyasztási kiadásait tekintve tartós termékre a kiadások 10,6, féltartós termékre 7,9, nem tartós termékre 44,2, szolgáltatásra 37%-át fordították. Az egy főre jutó személyi kiadások összetételében élel-miszerekre a kiadások 24, lakásfenntartásra 20,7, közlekedésre és hírközlésre 19,4, művelődésre, üdülésre, szórakozásra 7,5, egészségügyre, testápolásra 6,3, lakásberuházásra 5,3, élvezeti cikkekre 4,9, háztartásvi-telre, lakásfelszerelésre 4,4, ruházkodásra 4,1% jutott.

A tartós fogyasztási cikkek 100 háztartásra jutó állománya szinte minden esetben nőtt. Személygépkocsi-ból 100 háztartásra 56 darab jutott 2007-ben – ez a másfélszerese a 2000. évinek. Hűtőszekrényből 71, fagyasztógépből 52 volt 100 háztartás tulajdonában, mindkettő száma csökkent, helyüket a kombinált hűtő-és fagyasztógépek növekvő mennyisége vette át, amelyből 37 jut jelenleg 100 háztartásra. A mik-rohullámú sütők száma 82, a mosógépeké 86 – mindkét esetben jelentős a növekedés, több mint másfélszeres a 2000-ben mérthez képest.

2007-ben kereken 3810 ezer háztartás volt, egy háztartásban átlag 2,6 fő élt. A háztartások száma ingadozik, de 2005-től csökken. Egyre több az egy fős háztartás, ahol a környezetterhelés fajlagos mutatói nagyobbak.

A háztartásokban az egy főre jutó bruttó jövedelem 1,12 millió forint (nettó 875 millió forint) volt, amelynek a 69,6%-a származott munkajövedelemből, a maradék része pedig a társadalomtól, társadalmi jövedelemből.

Magyarországon igen magas a magántulajdonban lévő lakások száma. Míg 2007-ben 3810 ezer háztartás volt, addig lakásból 4238 ezer. A lakásszám folyamatosan nő, 1990-hez képest máig közel félmillióval több lakás áll rendelkezésére a fogyó népességnek. A száz lakásra és a száz szobára jutó népesség ennek megfelelően csökken, 233 illetve mindössze 90 fő. Az átlag óriási torzulást takar, amely a szociális különb-ségekben gyökerezik.

A fentiek ellenére 2008-ban 36 075 lakás épült, és csak 3745 szűnt meg. A kereslet miatt a lakásépítés költségindexei állandó emelkedést mutatnak. A 2008. év végén 838 805 darab lakáscélú hitel állt törlesztés alatt. A hitelállomány 3 874 988 millió forint volt, ebből a deviza alapú hitel 2 365 463 millió forint.

2002-höz képest a hitelek állománya a darabszámot tekintve több mint háromszorozódott (a 3,38-szorosá-

ra nőtt), összegszerűen pedig 6,39-szeresére nőtt.

JÖVŐKERESŐ

49

Vállalatok: a profitmaximálás és a társadalmi felelősség szorításában A tulajdonosi kör profitmaximáló érdekeltsége miatt a menedzsment számára a nyereségesség és a gazdaságosság a fő cél, amit nehéz összeegyeztetni a vállalati társadalmi és környezeti felelősséggel. Ezért a társadalmi felelősségvállalás (Corporate Social Responsibility, CSR) vagy a környezeti tanúsítások többnyire inkább a jó hírnév szükséges kellékei, mintsem a társadalom vagy a környezet számára hatásos eszközök.

Ugyan a vállalati érdekek és a környezeti szabályozás is kikényszeríti az anyag-és energiahatékonyságot, és ezen a téren jelentős javulás tapasztalható, a természeti erőforrások alacsony piaci áron tartása, illetve jelenlegi szabályozása mégsem eredményez maximális anyag-és energiatakarékosságot és hatékonyságot.

Ráadásul a hatékonyság-növelés összességében nem vezet a kisebb erőforrás-felhasználáshoz, mivel a keletkezett profit újabb beruházásokat hív életre. A hatékonyság javulása mellett sem érvényesül az életciklus szemlélet, amely kiterjesztené a vállalat figyelmét termékének használati és utóéletére is.

A kis-és középvállalkozások versenyképtelenek a legtöbb nagyvállalkozással szemben, ami megakadá-

lyozza, hogy a környezeti teljesítmény javítására fókuszáljanak.

Tekintettel arra, hogy a vállalati szférának a fenntartható fejlődéshez való hozzáállása, motivációi, lehetőségei és felelőssége a tulajdonosi elvárások, a vállalat mérete, a vállalati kultúra stb. függvényében jelentős eltéréseket mutat, ezért nagy hangsúlyt kell helyezni arra, hogy jobban fókuszáljanak a környezeti teljesítmény javítására. Ugyanakkor az üzleti élet a fenntarthatósági kérdések egy részénél egyértelmű-

en a megoldások hordozója (többek között az innovációk felkarolásán, az új technológiák kialakításán (ld.

megújuló energiák) és bevezetésén valamint a foglalkoztatottságon keresztül). Az azonban, hogy az üzlet mennyire képes az előbbiekben említett megoldásokra koncentrálni, nagymértékben függ a szabályozástól és intézményrendszertől is.

Közintézmények: környezettudatosság nélkül

A közintézményeket általában korszerűtlen infrastruktúra jellemzi. Környezettudatos üzemeltetők és tulajdonosok hiányában nem alakult ki a zöld közbeszerzés gyakorlata, az anyag-és energiatakarékos gazdálkodás. Az üzemeltetők nem érdekeltek a takarékosságban. A közintézmények nem mutatnak fel élenjáró példát a fenntarthatóság terén, holott lakossági kapcsolataik miatt erre szükség lenne.

Infrastruktúra: kinek a haszna, kinek a pénze?

A fejlesztéspolitika nézetei szerint a külföldi tőke vonzásának egyik alapvető feltétele az infrastruktúra-fejlesztése. És valóban, a külföldi tőke megköveteli, hogy létrejöjjenek ezek a feltételek, mégpedig előzetesen, közpénzen. A gazdasági fejlődés elsőbbségét képviselő fejlesztéspolitika azonban kevéssé törődik a környezeti vonzatokkal, és nemigen veszi figyelembe a társadalom teherbíró képességét. Ebben a vonatkozásban egy sajátos róka fogta csuka helyzet alakul ki: a gazdaság fejlődését az infrastruktúra-fejlesztésétől várják, azokat a forrásokat azonban, amelyek majd finanszírozzák a társadalom teherviselő képességén túli adósságokat, a gazdaság fejlődésétől. Ám a gazdaság fejlődését egy sokkal összetettebb rendszer határozza meg, és ha annak feltételei nem adottak vagy sérülnek, akkor az infrastruktúra-fejlesztés sem éri el az elképzelt célt.

A többnyire vonalas, hálózatos infrastruktúrák kialakítása antagonisztikus ellentéte a természetben működő hálózatoknak. A természetben működő ökológiai háló és az infrastruktúrák hálózata nem lehet 50 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

egyszerre koherens, holott mindkettő működési feltétele a koherencia. Ezért az infrastruktúra-fejlesztések elkerülhetetlenül sérteni fogják az ökológiai rendszerek működését és erőforrás-megújító képességét.

A tér-és településszerkezet átrendeződése egyre súlyosbodó hatékonysági kérdéseket vet fel a kialakult vagy éppen kialakítás alatt lévő infrastruktúrákat illetően. A lakosság városi koncentrációja, a vidéki perem-területek elnéptelenedése miatt kettős helyzet alakul ki – a városi, magas lakosságsűrűséget jó, míg a vidéki alacsony lakosságsűrűséget rossz fajlagossági mutatók mellett lehet kiszolgálni. A vidék csökkenő piaci potenciája egyre kihasználatlanabbá teszi a sokszor amúgy is túlméretezett infrastruktúrákat.

A közlekedési-szállítási infrastruktúra alakulását a különböző közlekedési ágazatokhoz fűződő érdekek vetélkedése határozza meg. A fejlesztéspolitika megítélése szerint korunk egy meghatározó fejlődési feltétele az elérhetőség, ezért egyik legfontosabb feladatának a közúti hálózat, ezen belül is a gyorsfor-galmi utak fejlesztését tartotta. Ahogy javultak a közúton való elérhetőség feltételei, úgy helyeződött át a szállítás a vasútról a közutakra.

A közlekedés, a szállítás másik meghatározó eleme a város-vidék szerkezetváltás. A nagy népességkoncentráció a városokban a szállítási útvonalak telítettségéhez vezet. Túlterhelt és alulterhelt vonalak alakulnak ki, és a szárnyvonalak fajlagos kihasználtságára hivatkozva megkezdődik a vasút visszafej-lesztése. A csak gazdasági érveket felsorakoztató döntések rendre elhanyagolják a két szállítási mód környezeti teljesítménye közötti különbséget, gazdasági értelemben pedig a közúti közlekedés okozta negatív externáliákat.

A tömegközlekedés és az egyéni közlekedés vetélkedéséből egyelőre az egyéni közlekedés került ki győztesen, és ezt szolgálja ki az infrastruktúra-fejlesztési politika is. A megnövekedett közúti közlekedés növeli a környezeti terhelést, a stresszes helyzeteket a közlekedők számára, időt és energiát rabol el a társadalomtól. A válaszintézkedés – a terhelések csökkentése helyett – a további infrastruktúra-fejlesztés, ami bizonyíthatóan a közlekedés volumenének növekedéséhez vezet.

2006-ban összesen 31 058 kilométer közút volt az országban. 2007-ben az építőipar a közútépítésből 189 milliárd forint termelési értéket ért el, míg a vasúttal kapcsolatos fejlesztésekből 40 milliárdot.

Az utakkal kapcsolatos kiadások 2005-ben érték el a maximumot: ekkor 15-ször többet költöttek erre a célra, mint a vasútra. A vasúti infrastruktúra-fejlesztésére 2006-ban költötték a legtöbbet 2000 óta, de ekkor is csak a hetedét a közutakra jutó összegnek. Az utakra fordított kiadások 2005 után, a vasutakra fordítottak 2006 után visszaestek.

Magyarországon 65 303 km vízvezeték-, 40 562 km szennyvízcsatorna- (bekötővezetékek és bekötő-

csatornák nélkül), és 81 555 km gázvezeték-hálózat van. Vezetékes ivóvízzel ellátott a települések 99, a lakások 94,7%-a. Szennyvízelvezetés vonatkozásában ez az arány 51 illetve 69,8%. Egy kilométer közüzemi vízvezetékre 621 méter közműves csatornahálózat jutott 2007-ben. Vezetékes gázzal a települések 90,8%-a, a lakások 76,3%-a ellátott.

A közüzemi villamosenergia-hálózat az ország minden településére kiterjed. 2008-ban 5 millió 34 ezer háztartási fogyasztó összesen 11 243 millió kWh 11 243 millió kWh villamos energiát használt fel. A fogyasztók száma a 2007. évihez hasonlóan alakult, a háztartások fogyasztása mind abszolút értékben, mind fajlagosan növekedett az előző évhez képest.

JÖVŐKERESŐ

51

A

A h h

e e

l l

y y

k k

ö ö

zizi

k k

ö ö

zlzl

e e

k k

e e

d d

é ésb

sb en

en t t

ö öme

meg g

k k

ö ö

zlzl

e e

k k

e e

d d

é é

s s

i i

e e

s szk

zkö ö

z z

ö ökke

kkel l sz

szá á

ll ll

í íto

tott tt

u uta

tas s

o o

k k

s s

z z

á áma

ma, ,

e e

z z

e e

r r

f f

ő ő

A A

h h

el e

y lkyk

ö ö

zi zi

k k

ö ö

zl zl

ekeke

d d

é ésb

sb en

en t

ö töme

meg g

k k

ö ö

zl zl

ekeke

d d

éséi sei ses

zkzk

özözökke

kkel l

szsz

álláíllí

to to

tt tt

u u

ta ta

s s

o o

k k

s zs

ázáma

ma, e, zeze

r f r

ő fő

Fo

Forr rr

á á

s:s:

K K

S S

HH

Fo

Forr rr

á á

s:s:

K K

S S

HH

A helyközi közlekedésben tömegközlekedési eszközökkel szállított utasok száma, ezer fő

23. 24. ábra

A

A h h

e e

l l

y y

i i

k k

ö ö

zlzl

e e

k k

e e

d d

é ésb

sb en

en t t

ö öme

meg g

k k

ö ö

zlzl

e e

k k

e e

d d

é é

s s

i i

e e

s szk

zkö ö

z z

ö ökk

kk el

el sz

szá á

ll ll

í íto

tott tt

u uta

tas s

o o

k k

s s

z z

á áma

ma, ,

e e

z z

e e

r rf f

ő ő

Fo

Forr r

á rá

s: s:

K K

S S

H H

Fo

Forr r

á rá

s: s:

K K

S S

H H

Forrás: KSH

(ta

(tax x

i i

k k

n n

é élk

lkü ü

l) l)

A A

h h

el e

yil yki k

ö ö

zl zl

ekeke

d d

é ésb

sb en

en t

ö töme

meg g

k k

ö ö

zl zl

ekeke

d d

éséi sei ses

zkzk

özözö

kkkk

el el

szsz

álláíllí

to to

tt tt

u u

ta ta

s s

o o

k k

s zs

ázáma

ma, e, zezre

f r

ő fő

(ta

(taxi x

k ik

n n

é é

lk lk

ü ü

l) l)

Forr

Forrá ás: KSH

s: KSH

Forr

Forrá ás: KSH

s: KSH

Forr

Forrá ás: KSH

s: KSH

Forr

Forrá ás: KSH

s: KSH

A helyi közlekedésben tömegközlekedési eszközökkel szállított utasok száma, ezer fő (taxik nélkül)

25. 26. ábra

Forrás: KSH

Magyarország területének több mint a fele síkvidék. Az árvizek által veszélyeztetett terület 21088 km2, az ország területének 23%-a. Az ár-és belvizekkel veszélyeztetett területek nagysága megközelíti az ország területének 50%-át. Míg korábban a folyóink vízgyűjtő területének és a Kárpát-medence éghajlati, földrajzi adottságai miatt hazánkban az év bármely szakában átlagosan 2-3 évenként kisebb vagy közepes, 5-6 évenként jelentős, 10-12 évenként rendkívüli árvizek kialakulására kellett számítani, az elmúlt évtized második felétől jelentős anomáliát mutat folyóink vízjárása. A jelentősebb árhullámok tartóssága folyóink hazai, felső szakaszain 5-10 nap, a kisesésű középső és alsó szakaszokon 50-120 nap is lehet.

9 9

52

9 9

NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Folyóink felső szakasza heves vízjárású: gyors hóolvadás vagy egy-egy nagyobb csapadék után az árvíz 1-2 napon belül megjelenik, rövid idő alatt több méteres áradást okozva. Különösen veszélyesek e tekintetben a Felső-Tisza és mellékfolyói, valamint a Körösök, ahol a csapadékot követő 24-36 órán belül határainknál 8-10 m-t is emelkedhet a vízszint.

Az árvizek kártételei elleni védelem céljából a XIX. század közepétől épült ki a jelenlegi védmű-rendszer.

Az állami vízügyi szolgálat 4042 km fővédvonalat kezel, amelynek kereken egyharmada a Duna-völgyben, kétharmada a Tisza-völgyben található. A fővédvonalakból az épített művek (döntően töltések) hosszuk 3918km, és 124km az olyan magaspart, ahol nincs töltés. Az önkormányzatok által kezelt véd-vonalhossz 139km. A védelmi rendszert árapasztók, árvízi szükségtározók és – a fővédvonalakon esetleg áttörő árvíz megfékezésére – lokalizáló védvonalak teszik teljessé. A veszélyeztetett területek nagysága és az azokat mentesítő fővédvonalak hossza Európában egyedülálló, kezelésük számottevő teherviselést jelent az állami költségvetés számára (23. 24. 25. 26. ábra).

Közlekedés és szállítás: a globalizáció megkerülhetetlen partnere A globalizáció felgyorsítja a mobilizációt mind a személyek, mind az áruk, szolgáltatások vonatkozásában.

A mobilizáció növekedésének számos hajtóereje van, és amíg ezekre a politika nem ad választ, addig az ágazat növekedése megállíthatatlan. A hajtóerők legtöbbje a gazdasági növekedéssel, és az ezzel együtt járó mobilizációval függ össze, amely értelemszerűen párosul az ágazat növekvő energiaigényével és romló környezeti teljesítményével.

A városi agglomerációk kialakulása és a városi népesség növekedése az ellátási igények miatt növeli a szállítási kényszert, mind a településen belül, mind a vidék vonatkozásában. A város és a vidék közötti ingázás (munka, hétvégi, szórakozás) hasonlóan növeli a közlekedési, szállítási igényeket. A vidéki, helyi kis és közepes piacok fejletlensége, a helyi kínálatok szűkössége ugyancsak utazási kényszert szül a nagyobb piacok irányába, legyen szó beszerzésről vagy értékesítésről. Az ország intézményi és kulturális szempontból is megnyilvánuló erős centralizációja a főváros közlekedési rendszerének túlterheléshez vezet. Végül pedig nagyon sok a helytelen szemléletből, viselkedésből következő fölösleges szállítás és utazgatás.

Ugyancsak a helytelen szemlélethez köthető elsősorban a tömegközlekedésről az egyéni közlekedésre való átváltás. A tömegközlekedés növekvő költségei, a csökkenő utasszám egyre magasabb viteldíj al teszi csak lehetővé a szállítást, de még így is lassan finanszírozhatatlan veszteségekkel. A dráguló, deficitekkel küzdő, romló színvonalú tömegközlekedés pedig kevésbé vonzó. Sajnos az állam nem ismeri fel sem saját, sem polgárai valódi érdekeltségét: úgy véli, hogy amíg a tömegközlekedés fenntartása jelentős forrásokat von el a közösségtől, addig az egyéni közlekedés adók, díjak és járulékok formájában bevételt eredményez.

Mivel az egyéni közlekedés volumene nő, hiába csökken a fajlagos szennyezőanyag-kibocsátás, az állomány és a futásteljesítmény növekedése ezt az eredményt felülírja.

Összefoglalva megállapítható, hogy a közlekedés okozta levegőszennyezés meghatározó forrása (85 –

90%-ban) a közúti közlekedés. Ezzel szemben a vasúti és a vízi közlekedés csak 10 – 15%-kal járul hozzá a szennyezőanyag-kibocsátáshoz. Energetikai szempontból különösen figyelemreméltóak a vasúti és a vízi közlekedés fajlagos, szállítási teljesítményegységre vetített értékei, amelynek az üvegházhatást okozó széndioxid kibocsátása szempontjából van jelentősége. A ma már meghatározó villamos vontatású áruszállítás fajlagos energiafelhasználása (primer energiahordozóra visszaszámolva) a közúti közlekedés értékeinek csak egyharmadát teszi ki.

JÖVŐKERESŐ

53

2008-ban hazánkban kereken 141 ezer motorkerékpár, 3055 ezer személygépkocsi, 18 ezer autóbusz, 424 ezer tehergépkocsi és 46 ezer vontató volt. 2002 és 2008 között az összes személygépkocsi száma majdnem félmillióval nőtt; az átlagos életkoruk 10,4 év volt. A közúti áruszállításban a szállított áruk tö-

mege, a kilométerre jutó árutonna, az átlagos szállítási teljesítmény és az futásteljesítmény is jelentősen növekedett az évezred első éveiben.

2007-ben 243 millió tonna árut fuvaroztak közúton. Az átlagos szállítási távolság 147,2 kilométer volt, az összes futásteljesítmény pedig 3 334 476 000 kilométer.

Amíg az egyéni közlekedés és a közúti áruszállítás volumene nő, addig a helyi személyszállításé minden tömegközlekedési mód esetében csökkent 2001-től, mégpedig 14%-kal. A tömegközlekedés így 350 ezer utast veszített el ebben az időszakban. A legtöbb utast – az összes szállított személy valamivel több, mint a felét – ma is az autóbuszok szállítják. A csökkenés itt 17%-os. Az utaskilométer is csökkent 12%-kal.

Hasonlóan csökkenő tendenciákat találunk a helyközi szállításban is: míg 2001-ben az összes szállítási mód 755 millió utast szolgált ki, ez a szám 2008-ban már csak 691 millió volt. Ha leszámítjuk azt a repülőgéppel utazó több mint négymillió főt, a környezetbarát szállítási módok helyzete még rosszabb.

A légiforgalomban az utasok száma majdnem megkétszereződött 2001 óta.

Településszerkezet: a piac diktál

Az alapvető értékorientáció, a pénz megszerzése és megszerezhetősége jelentősen hozzájárul a településszerkezet megváltozásához. Szerte a világon, és idehaza is, az emberek a nagy piacok irányába vándorolnak, hiszen a legtöbb érték megszerzésére ott van jobb kilátás. A nagy piacok jobb lehetőséget kínálnak a munkára és a jövedelemszerzésre. A nagy piacok logikája miatt a belső népvándorlás a városok vagy nagyobb centrumok irányába történik. A városokban a népesség növekedésével nő a fejlődési potenciál, míg vidéken folyamatosan romlik, ahogyan a piacok a vásárlóerő romlása miatt zsugorodnak.

A városokban az ellátás jó fajlagossági mutatók mellett valósulhat meg, ugyanakkor a koncentrált lakosság ökológiai lábnyoma jelentősen meghaladja a rendelkezésre álló ökológiai potenciált. A másik oldalon azt találjuk, hogy a kis településeken folyamatosan romlanak a fajlagossági mutatók, ezért nőnek az ellátás egy főre jutó költségei. Annak ellenére, hogy pl. az egy főre jutó kulturális támogatások aránya a tizedét sem éri el a városinak, hogy a porták és az épületek tájolhatók, a házakban ott van az energiatudatosság esélye. Ezt a helyzetet a regionális hulladékés szennyvízrendszerek – méretgazdaságosságuk mellett is – tovább fokozzák.

Ráadásul a növekvő költségek egyre szegényedő népességgel találják szembe magukat, akik a befektetői érdek által környezetvédelmi célokba csomagolt projektek részfinanszírozóivá válnak.

A városokban a nagy népességkoncentráció – amellett, hogy jó piaci és ellátási körülményeket enged meg – az életminőség számos mutatójában deficitet szenved. Ezek közül elsősorban a környezeti stresszt és az elidegenedést kell említeni. A stressztől való szabadulás reményében a népességvándorlás iránya a városi centrumokból az agglomerációk vidéki pereme felé fordult, ami viszont tovább fokozta a közlekedési-szállítási igényeket, növelte a környezeti tér felhasználását, a környezetvédelmi beruházások igényét – és végül nem szabadította meg az embereket a környezeti stressztől sem.

54 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Térszerkezet és területfelhasználás: nem marad természetes Az ember fogyasztási javait a természetből nyeri. Ezeknek a javaknak a megújulását, újratermelését a természetes ökoszisztémák végzik, és éppen ezért szükség van olyan terekre, amelyeknek a középpontjában nem az emberi tevékenység, hanem a természetes folyamatok ál nak. Világszerte, és idehaza is egyre kevesebb ilyen természetes térre számíthatunk, ezért elmondhatjuk, hogy az ökoszisztémák szolgáltatásai folyamatosan csökkennek.

A települések és a vonalas infrastruktúrák terjeszkedése, a túl sok zöldmezős beruházás miatt fokozódó terü-

lethasználat, a természetközeli rendszerek átalakítása, lerontja az optimális felszínborítást. A kiterjedt települések, a folyamatos infrastruktúra, a nagy mezőgazdasági táblaméretek izolációs tényezőkké válnak, gátolják a fajok elterjedését, a génkicserélődést, és a vándorlást. A táj mozaikosságának csökkenése az ökoszisztémák kapcsolatainak és szolgáltatásainak elszegényedéséhez vezet.

A természetes terek megőrzését ma a természetvédelem hivatott biztosítani, terhelésük minimalizálását pedig a környezetvédelem, a sajnálatosan hiányzó természetelvű termelés/gazdálkodás és annak feltételei helyett.

A környezetés természetvédelem azonban nem integráltan, hanem különálló szektorokként jelenik meg, s mint ilyenek, szembe kerülnek a társadalom egyéb törekvéseivel. A védekezésre kényszerülő ágazat nem képes a természet erőforrásainak fenntartható használatát, a megelőzést biztosítani, mivel azok használata más ágazatok kezében van. Így a megőrző természetvédelem maga is a táj, a természet használójává válik, akitől azt várják el, hogy a szektorba való beruházásoknak eredményéből eltartsa magát.

A környezetet érő terhelések,

mint a környezet állapotát alakító tényezők

A terhelések (ráhatások) során a társadalmi hatótényezők fizikailag is megmutatkoznak, tükrözve ezzel az emberi tevékenység és a természetes környezet közötti kapcsolatot. A terhelések voltaképpen egy kialakult állapot megzavarását jelentik, amelyek közvetve vagy közvetlenül a kialakult állapot megváltozásához vezetnek.

A környezet zavarását, terhelését az ember három úton-módon követi el: kiaknázza és felhasználja a természet ásványi anyagait és erőforrásait; a kiaknázás és a felhasználás során szennyező anyagokat bocsát a környezetbe, illetve a nyersanyagokból előállított termékek a teljes életciklusukban további erőforrás-felhasználást és szennyezőanyag-kibocsátást valósítanak meg. A kiaknázás és a felhasználás együtt jár a természetes élőhelyek elvételével, reverzibilis vagy irreverzibilis felhasználásával. Végül az ember hatalmas területeken alakítja át a természetes élőhelyeket a saját igényei szerint: emberi élőhelyeket (településeket) és az ezek kiszolgálásához szükséges infrastruktúrát létesít, illetve legnagyobb részt élelmiszereinek előállításához használja fel a teret.

Láthatjuk, hogy nem lehet úgy erőforrásokat használni, hogy az ne párosulna térfelhasználással és kibocsá-

tásokkal. Mindez fordítva is igaz. Ha szennyező anyagokat bocsátunk ki a környezetbe, vagy természetes rendszereket használunk fel, akkor visszahatunk a természeti erőforrásokra is, mivel mindkét esetben beavatkozunk a természetes folyamatok rendszerébe, és ezzel befolyásoljuk a természeti erőforrások újratermelődését.

A terhelések csökkentése a legbiztosabb eszköze a környezet védelmének. Amennyiben sikerül megszüntetnünk, mérsékelnünk a környezeti terheket, úgy biztosak lehetünk abban, hogy előbb-utóbb a hatások is megfelelően alakulnak majd. Természetesen a terhelések csökkentése nem, vagy csak ritkán jár azonnali eredménnyel, ami a környezet állapotának pozitív változásában vagy a hatások mérséklésében nyilvánul meg.

JÖVŐKERESŐ

55

A környezet terhelése természetesen nem marad az országhatárokon belül. Elsősorban a szennyezőanyag-kibocsátások terjednék szét a légkörben, illetve a vízfolyásokban. Például az ország szennyezőanyag-terhelési mérlege szerint 2006-ban a hazánk területéről kilépő nagy vízfolyásokon összességében a szervesanyag-terhelés és az ammóniumion-tartalom meghaladta a felvízi országokból beérkező mennyiséget, míg az ortofoszfát mennyisége az ország területén belül kismértékben csökkent.

A természeti erőforrások felhasználása, az áruk mozgatása is okozhat határokon kívüli terheléseket.

Az importált olaj és gáz kitermelésének, szállításának környezeti terhelése az exportáló országban marad, de az áruk szállításával érkező idegenhonos élőlények a célországban okoznak károkat. A környezeti terhek transzportjának nincs pontos leltára. A problémát jól érzékelteti, hogy amíg hazánk a globális üvegházgáz-kibocsátás 0,6%-áért felel csupán, addig e gázok koncentrációja tízévenként 5%-kal nő a légkörben Magyarország felett is.

A rendszerváltás után lényegesen szelídebb környezeti terhelést megvalósító gazdasági szerkezet alakult ki az országon belül. A fokozódó fogyasztási éhséget viszont ki kell elégíteni, ezért a hazai termelésből kieső

fogyasztási javakat importból szerezzük be. Ennek okán nyilvánvaló, hogy a globális környezetben okozott külső

terhelésünk növekedett. Ezzel a környezeti terheket exportáló „fejlett” országok termelői-fogyasztói szerkezete felé közelítettünk. Az importált, sokszor ellenőrizetlen minőségű termékek (pl. vegyileg kikészített textil-és ruházati termékek) elhasználódás után nehezen felismerhető, de súlyos környezeti terhelést jelentenek.

A belföldön okozott környezeti terhelésünk a szennyezőanyag-kibocsátások tekintetében jó néhány té-

nyező esetében mérséklődött a szerkezetváltás következtében, az egy főre eső erőforrás-fogyasztás és hulladékkibocsátás is elmarad a „fejlett” országokra jellemző értékektől. A terhelések közül a területhasználat átalakulása – nem annyira a mennyiségi, mint inkább a szerkezeti változásai – jelentenek jelentős terhelést. Bár korábban is nagyon magas mértékben alakítottuk át a természetes ökoszisztémákat, az irreverzibilis területhasználat szintje viszonylag alacsony volt. A zöldmezős beruházások számának és kiterjedésének növekedése, az új utak, autópályák építése az élőhelyek zsugorodását, feldarabolódását okozza. A rekreációs tevékenységek növekedésével a természeti környezet – elsősorban a vizes élőhelyek és az erdők – terhelése fokozódott. A területhasználat jelenlegi szerkezete nagyon alacsony ökoszisztéma-szolgáltatásokat tesz lehetővé.

Terhelés I. – Kibocsátások a környezetbe

A környezetbe kerülő szennyező anyagok mennyisége és minősége meghatározó a környezet állapota szempontjából. Magyarországon a gazdasági szerkezet átalakulásának következményeként jelentősen csökkent a terhelés, hiszen a magas fajlagos szennyezési értékekkel jellemezhető nehézipari szerkezet átalakult, és a helyét egy eleve kevéssé szennyező, a szolgáltatások dominanciáján alapuló szerkezet vette át. A szerkezetváltást követő csökkenést megtorpanás, stagnálás követte a legtöbb kibocsátási területen, majd új szerkezetben lassú növekedés indult meg, kevés anyag esetén megmaradtak a csökkenő tendenciák.

Hazánk ÜHG- (üvegházhatású gáz) és kéndioxid-kibocsátásának erőteljes csökkenése egyértelműen a szerkezetváltáshoz, illetve a gázfelhasználás magas részesedéséhez kötődik. Az ÜHG-kibocsátás szintje jelenleg kedvező a nemzetközi kötelezettségek tekintetében, de gyorsan felélhetjük a szerkezetváltásból adódó előnyt.

56 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

A települési hulladékgazdálkodás tendenciái nehezen értékelhetők a kérdéskör összetettsége miatt.

A rendszerváltást követően a gazdasági szerkezetváltás (ipar, mezőgazdaság) következtében az ipari-termelési hulladékképződés csökkent, ugyanakkor a lakossági fogyasztási szokások átalakulásából adódóan a lakossági kommunális hulladékképződés növekszik. Ez az ellentétes tendencia nem értékelhető ki egyértelműen, mivel a termelés csökkenését import ellensúlyozza, mely azt is jelenti, hogy az ipari-termelési hulladékképződés távolabb került a felhasználás helyétől.

A folyékony kommunális szennyvizek kibocsátásának csökkentése mögött a víztakarékosság áll, de a kevesebb szennyvíz kibocsátása nem azt jelenti, hogy a szennyvíz szennyezőanyag-koncentrációja is csökkent, sőt, éppen ellenkezőleg, nőtt.

A szilárd kommunális hulladékok kibocsátása együtt változik a fogyasztói és a kereskedői magatartással, amit még a fogyasztási színvonal is árnyal. Az iparhoz köthető kibocsátások csökkenése minden tekintetben egyértelmű, míg a lakossághoz köthető kibocsátások a környezettudatos magatartás és a megfelelő (úgy EU-s, mint hazai) szabályozás hiányában növekednek.

ÜHG-kibocsátás

A 2008. évi ÜHG-leltár szerint Magyarország emberi tevékenységhez köthető nettó üvegházhatású gáz-kibocsátása 2007-ben 71,8 millió tonna széndioxid-egyenérték volt. A bruttó kibocsátás ugyanebben az évben 75,9 millió tonna széndioxid-egyenérték volt, ami kb. 8 tonna egy főre jutó üvegházgáz-kibocsátást jelent.

Az 1985-től számított időszakban a 2007. év kibocsátási adatai a legalacsonyabbak. Az EU-tagállamok átlaga 11 tonna fejenként. Magyarország alacsony kibocsátású ország, ugyanakkor az egységnyi GDP-re jutó kibocsátás 27%-kal az EU átlaga fölött volt, bár 1996 óta a gazdasági növekedést nem kíséri a kibocsátás arányos növekedése (27. 28. ábra).

Egy

Eg

y f ő

f re

ő

re j u

j t

u ó

t

ó Ü

HG

Ü

HG k

i

k b

i o

b c

o s

c á

s t

á á

t s

á

En

E e

n r

e g

r i

g a

i f

a e

f l

e h

l a

h s

a zn

s á

zn l

á á

l sb

á ó

sb l s

ó z

l s á

z rm

á a

rm z

a ó

z s

ó z

s é

z n-

é di

n-o

di x

o i

x d

i

d

(19

(1 9

9 0

9 =

0 1

= 0

1 0

0 )

0

kib

ki o

b cs

o á

cs t

á á

t s

á (

s 2

( 000=

2

1

000= 00)

1

For

Fo rá

r s:

á

s: E

U

E R

U O

R S

O T

S A

T T

A

For

Fo rá

r s:

á

s: V

í

V z

í g

z a

g zd

a á

zd l

á kod

ko á

d si

á

si T

u

T d

u o

d m

o á

m n

á yo

n s

yo K

s u

K t

u a

t t

a ó

t

Energiafelhasználásból származó széndioxid

Ré

R szv

é

é

szv Egy f

nyt

n á

yt ő

r re jut

sas

sa á

s g

á ó ÜHG kibocs

( V

( i

V tu

t ki

u

ki R

t

R .t). átás (1990=100)

kibocsátás (2000=100)

27. ábra

28. ábra

Forrás: Víz

Ó gaz

zon

zo dál

ré

r k

te odási T

ge

g t

e tk

á

k udomán

ros

ro í

s tíó

t

ó y

a os K

ny

n a

y ut

g at

ok

o ó f e

f l

e h

l a

h s

a zn

s á

zn l

á á

l sa

á

Forrás: EUROS

Sav

Sa a

v s

a o

s d

o á

d T

á A

st T

st el

ő

el id

ő é

id z

é ő

z a

ő n

a y

n a

y g

a o

g k

o k

k ib

k o

ib c

o s

c á

s t

á á

t sa,

á

sa, k

g

k /

g f/ő

f

Részvénytársaság (Vituki Rt.)

JÖVŐKERESŐ

57

For

Fo rá

r s:

á

s: K

S

K H

S

For

Fo rá

r s:

á

s: V

í

V z

í g

z a

g zd

a á

zd l

á kod

ko á

d si

á

si T

u

T d

u o

d m

o á

m n

á yo

n s

yo K

s u

K t

u a

t t

a ó

t

Ré

R szv

é

é

szv n

é yt

n á

yt r

á sa

r s

sa á

s g

á

g ( V

( i

V tu

t ki

u

ki R

t

R .t).

10

A trendeket vizsgálva összességében elmondható, néhány szektorban (háztartások, kommunális ellátás, közlekedés) nő a kibocsátás, más szektorokban (energetika, mezőgazdaság, ipar) csökken vagy stagnál. A kibocsátások több mint 50%-a a lakossági és közületi fűtés, a villamosenergia-fogyasztás és a közlekedés rovására írható. Az energetikai ágazatokban a kibocsátások elsősorban a tüzelőanyag-váltás (áttérés földgázra) miatt csökkentek, a közlekedés területén pedig az utóbbi időben évente 4-5%-kal növekszik a széndioxid-kibocsátás. Az energiafelhasználásból származó széndioxid-kibocsátás mértéke folyamatosan csökken, 2006-ban a bázisév (1985) 91,6%-a volt.

Összességében 2007-ben is az energiaszektor – amely magában foglalja az összes tüzelőanyag és üzemanyag elégetését, ideértve az összes villamos-és hőenergia-termelés során felhasznált tüzelőanyagokból és a közlekedés során

Egelége

Egy

y ffő

ő t

re e

re j tt

ju

ut üz

tó

ó eman

Ü

Ü HG

HG y

kiagból

kib

b o

o c

c s

sászármaz

áttá

á s

s

ó ÜHG kibocs

E

En á

ne tás

errg

gi t i

afis

afe

el –

lh

h va

a olt

s

szn a

zná

ál legnagy

lá

á sb

sb ó

ó l s

l szobb

zá

árm kibocs

rma

a z

z ó

ó s

százétó

én- (75%).

n-di

di o

o x

xi id

d

(1

(1 9

9 9

9 0

0 =

= 1

1 0

0 0

0))

ki

ki b

b o

o cs

cs á

áttá

á s

s ((2

2 000=

000= 1

1 00)

00)

2002 – 2007 között a közlekedési szektor abszolút kibocsátása – az azt megelőző időszak tendenciáját követve

– 31-32%-kal növekedett, ezzel egyidejűleg a közvetlen közlekedési kibocsátások összes kibocsátáson belüli aránya is tovább nőtt.

2007-ben a mezőgazdaság volt a második legjelentősebb szektor Magyarország ÜHG-leltárában: 13%-kal járult hozzá a teljes kibocsátáshoz. Az ágazat hozzájárulása a teljes emisszióhoz kismértékben ugyan, de folyamatosan csökkent.

Az ipari folyamatok jelentik a harmadik legnagyobb ÜHG-kibocsátó szektort hazánkban, innen származik a teljes kibocsátás 7%-a. A szektor kibocsátása 50%-kal csökkent a bázisévhez képest.

A hulladékszektor (beleértve a hulladékés szennyvízkezelést) 5%-kal járult hozzá a teljes kibocsátáshoz. Ezen belül a szilárd hulladék lerakásából keletkezett a kibocsátás zöme (72%-a), míg a szennyvízkezelés 18%-os, a hulladékégetés 10%-os részarányt képviselt.

Az oldószerek és egyéb termékek használata a teljes kibocs

Fo

For rárátás

ás:

s: E0

E,2%

U

U R

RO -

Oá

S t

ST t

TAe

ATszi

T ki. A bázisévhez viszonyítva

Fo

For rrá

á s:

s: V

Ví íz

z g

g a

a zd

zd á

ál lko

ko d

d á

á si

si T

T u

u d

d o

o m

m á

á n

n yo

yo s

s K

K u

ut ta

at tó

ó

ez 10,5%-os csökkenést jelent.

R

R é

é szv

szv é

é n

n yt

yt á

ár rsa

sa s

s á

á g

g ((V

Vi ittu

u ki

ki R

Rt t..))

Ó

Ó zo

zo n

nrré

é te

te g

g e

ett k

k á

á ro

ro s

sí íttó

ó a

a n

n y

y a

a g

g o

o k

k ffe

el lh

h a

a s

s zn

zn á

ál lá

á sa

sa

Sa

Sa v

v a

a s

s o

o d

d á

á st

st el

el ő

ő id

id é

é z

z ő

ő a

a n

n y

y a

a g

g o

o k

k k

k ib

ib o

o c

c s

s á

áttá

á sa,

sa, k

k g

g/ /ffő

ő

Fo

For rrá

á s:

s: K

K S

S H

H

Fo

For rrá

á s:

s: V

Ví íz

z g

g a

a zd

zd á

ál lko

ko d

d á

á si

si T

T u

u d

d o

o m

m á

á n

n yo

yo s

s K

K u

ut ta

at tó

ó

R

R é

é szv

szv é

é n

n yt

yt á

ár rsa

sa s

s á

á g

g ((V

Vi ittu

u ki

ki R

Rt t..))

Ózonréteget károsító anyagok

Savasodást előidéző anyagok

felhasználása

kibocsátása, kg/fő

29. ábra

30. ábra

Forrás: KSH

Forrás: Vízgazdálkodási Tudományos Kutató

Részvénytársaság (Vituki Rt.)

58 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

10

10

Szerves szennyezők kibocsátása

Az Aarhusi POP jegyzőkönyv alapján a cél a POP-kibocsátások szinten tartása. A 2006-os kibocsátási értékek a következők: PAH: 22,83 t; dioxin: 92,35 g; PCB: 91,95 kg; HCB: 7,10 kg. Az adatokból kitűnik, hogy az 1999-es bázisévi emissziók (PAH: 19,13 t; dioxin: 74,9 g; PCB: 104,8 kg; HCB: 4,07 kg) szinten tartása nem való-

sítható meg. A kibocsátási értékek emelkedésének fő oka, hogy 2004-től olyan tevékenységeket is figyelembe kellett venni, amelyek POP-kibocsátása korábban nem jelent meg a számításokban.

Az ózonréteget károsító anyagok felhasználása

Az ózonréteget károsító anyagok (HCFC-k) felhasználása 1999-ben érte el a maximumát: ekkor a mértéke 70%-kal haladta meg az 1992-es szintet. Számottevő csökkenés 2001-2002 között volt tapasztalható, amikor is egy esztendő alatt harmadára esett vissza a HCFC-felhasználás. További csökkenés után 2004-től a felhasznált anyagmennyiség nagyjából állandó (29. 30. ábra).

Savasodást előidéző anyagok kibocsátása

A környezet savasodásáért legnagyobb részben felelős kéndioxid kibocsátása csökkent, 2000 óta mintegy hatodára esett vissza (2000-ben 486 kt, 2003-ban 347 kt, 2007-ben 84,4 kt). A csökkenést nagyrészt a két szilárdanyag-tüzelésű erőműben az európai uniós előírások teljesítése érdekében végrehajtott beruházások magyarázzák, azaz a lignit tüzelésű Mátrai Erőmű és a barnaszén-tüzelésű Oroszlányi Erőmű felszerelése füst-gáz-kéntelenítővel 2004 végére. Emellett a lakosság és az ipari tüzelőberendezések átállása földgáz energiahordozóra, valamint a gázolaj és a benzin kéntartalmának csökkentése (2005. január 1-től maximum 50 ppm lehet) játszott szerepet.

A légkör savasodásához a nitrogén és az illékony szerves vegyületek (VOC) is jelentős mértékben hozzájá-

rulnak. A nitrogénoxid-kibocsátás mértéke évi 20 kg/fő körül ingadozik. A pontos adatokat tekintve 2006-ban 1995-höz képest 10%-kal magasabb volt a kibocsátás, míg a NMVOC- (nem metán szerves vegyületek) kibocsátása csökkenő tendenciát mutat. A nitrogénoxid-kibocsátás növekedésének oka elsősorban a közlekedési kibocsátások növekedése, míg a VOC-kibocsátás alakulásában a közlekedés mellett egyes ipari technológiák és a lakossági kibocsátások is szerepet játszanak.

Az ammónia kibocsátásában 2000 – 2007 között nem mutatható ki tendencia, a stagnáló értékek elsősorban az állatállomány ingadozásával és a műtrágya-felhasználással hozhatók összefüggésbe.

Egy főre jutó szilárd kommunális hulladék

Hazánkban az egy főre jutó települési szilárd hulladék (amely lakossági és intézményi keletkező hulladékot is tartalmaz, kb. 2/3-1/3 arányban) mennyisége 1995 – 2000 között kismértékben csökkent (4%).

A legmagasabb érték az 1997. évi, ekkor egy lakosra 487 kg hulladék jutott. 2000-től 2006-ig kismértékű nö-

vekedés tapasztalható, ebben az időszakban a legmagasabb érték a 2006. évi (468 kg/fő), ami közel 5%-kal volt magasabb, mint 2000-ben. 2007-ben jelentősebb csökkenés mutatkozott 1995-höz képest, a mennyiség megközelítette a kiindulási értéket (31. 32. ábra).

A 27 tagállamot tekintve 2006-ban egy lakosra átlagosan 517 kg hulladék jutott. Ez az 1995-ös értékhez képest 10%-os növekedést mutat.

JÖVŐKERESŐ

59

Egy főre jutó kommunális szilárd hulladék, kg/fő

Egy

Eg fyő fre

ő ju

re jtó

ut k

ó o

km

o m

m u

mnuál

n is

ál iszi

s lá

zi rd

lá h

rd uhlla

ul d

laék,

dé k

k, g

k/fgő/fő

Forrás: KvVM

Forrás: EUROSTAT

Forr

Foárs:

rá K

s: vV

K M

vVM

Egy főre jutó kommunális szilár

Forr

Foárs:

rá E

s: d hul

U

E R

U O

R ladék

S

OT

SA

TT

A, k

T g/fő

31. 32. ábra

Forrás: KvVM, EUROSTAT

Egy főre jutó folyékony kommunális hulladék

Az egy főre jutó folyékony kommunális hulladék mennyisége majdnem 25%-kal csökkent a 2000 és 2007 közötti időszakban (34. ábra).

Forrás: KvVM és EUROSTAT

Egy főre jutó települési folyékony hulladék, m3/fő

Egy főre jutó veszélyeshulladék, kg/fő

Forr

Foárs:

rá K

s: vV

KvM

V é

M s

é E

s U

E R

U O

R S

OT

SA

TT

AT

Egy

Eg fyő fre

ő ju

re jtó

ut tóel

t ep

leüplé

ü si

lé f

sio fly

o é

l ko

yé n

koy

n h

y uhllad

ull ék,

adé m3/

k, f

m ő

3/fő

Egy

Eg fyő fre

ő ju

re jtó

ut v

ó es

v z

e é

s ly

zé es

ly -

e h

s-uhlla

u d

llaék,

dé kg

k, /f

kgő/fő

Forrás: KvVM

Forrás: KvVM

Egy főre jutó élelmiszerfogyasztás 2006-ban, kg

34. ábra

Forrás: KSH

Egy főre jutó veszélyes hulladék

11

Az egy főre jutó veszélyes hulladék mennyisége változó tendenciákat mutat, de összességében csökken.

1992-ben 255 kg/fő, 2004-ben 200 kg/fő volt az éves értéke (35. 36. ábra).

Forr

Foárs:

rá K

s: vV

K M

vVM

Forr

Foárs:

rá K

s: vV

K M

vVM

60 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

1111

Egy főre jutó kommunális szilárd hulladék, kg/fő

Forrás: KvVM

Forrás: EUROSTAT

Forrás: KvVM és EUROSTAT

Egy főre jutó települési folyékony hulladék, m3/fő

Egy főre jutó veszélyeshulladék, kg/fő

Forrás: KvVM

Forrás: KvVEgy f

M

őre jutó veszélyeshulladék, kg/fő

35. ábra

Forrás: KvVM

A – Mezőgazdaság, Vadgazdál

11 kodás, Erdőgazdálkodás; B – Halászat; C – Bányászat; D – Feldolgozóipar; E – Villamosenergia, gáz, hő és vízellátás; F – Építőipar; G – Kereskedelem; járműjavítás; H – Szálláshelyszolgáltatás, vendéglátás; I – Szállítás, raktározás, posta és távközlés; J – Pénzügyi tevékenység; K – Ingatlanügyletek, gazdasági szolgáltatás; L – Közigazgatás, védelem; Kötelező társadalombiztosítás; M – Oktatás; N – Egészségügyi, szociális ellátás; O – Egyéb közösségi, személyi szolgáltatás A keletkezett veszélyes hulladékmennyiség gazdasági ágak szerint, kg Forrá A

s: k

ele

KV tk

M, e

z

H eutlt v

adeészély

kga eshul

zdál ladék menn

kodási Inform yiség ga

ációs R z

e das

nd ági ágak sz

szer, KSH erint, kg

36. ábra A – Mezőgazdaság, Vadgazdálkodás, Erdőgazdálkodás; B – Halászat; C – Bányászat; D – Feldolgozóipar; E –

Forrás: KVM, Hulladékgaz

Villamosenergia-, gá dálkodási In

z-, hő-és ví formációs R

zellátá

endsz

s; F – Építő er, KSH

ipar; G – Kereskedelem; járműjavítás; H – Szálláshelyszolgáltatás, vendéglátás; I – Szállítás, raktározás, posta és távközlés; J – Pénzügyi tevékenység; K – Ingatlanügyletek, gazdasági szolgáltatás; L – Közigazgatás, védelem; Kötelező társadalombiztosítás; M – Oktatás; N – Egészségügyi, szociális ellátás; Egy főre jutó műtrágya-felhasználás

O – Egyéb közösségi, személyi szolgáltatás

A műtrágya-felhasználás 15 év alatt – 1992 és 2007 között – majdnem a háromszorosára nőtt. 2007-ben Egy hektár mezőgazdasági területre jutó

egy hektár mezőgazdasági területre 87,4 kg, szántóra, kertre, gyümölcsösre és szőlőterületre 106 kg műtrágya Egy főre jutó műtrágya felhasználás kg/fő (az

növényvédőszer felhasználás, kg/ha (az értékesítés

jutott, hatóanyagá

értt

étekintv

kesíté e

s . Az

ad ért

atai éke

al sít

apj e

á tt

n) műtrágya összes hatóanyag-mennyisége

adatai al 507

apj ,3

á

n)ezer hatóanyagton—

na volt 2007-ben, ami 11,2%-kal meghaladta az előző évit. Ezen belül 10,7%-kal emelkedett a forgalmazott nitrogén mennyisége, a foszforé 16%-kal, a káliumé pedig 8,7%-kal. Az egy hektár mezőgazdasági területre, JÖVŐKERESŐ

61

Forrás: KvVM

Forrás: KSH

12

A keletkezett veszélyes hulladékmennyiség gazdasági ágak szerint, kg Forrás: KVM, Hul adékgazdálkodási Információs Rendszer, KSH

A – Mezőgazdaság, Vadgazdálkodás, Erdőgazdálkodás; B – Halászat; C – Bányászat; D – Feldolgozóipar; E –

Villamosenergia-, gáz-, hő-és vízellátás; F – Építőipar; G – Kereskedelem; járműjavítás; H – Szálláshelyszolgáltatás, vendéglátás; I – Szállítás, raktározás, posta és távközlés; J – Pénzügyi tevékenység; K – Ingatlanügyletek, gazdasági szolgáltatás; L – Közigazgatás, védelem; Kötelező társadalombiztosítás; M – Oktatás; N – Egészségügyi, szociális ellátás; O – Egyéb közösségi, személyi szolgáltatás

illetve szántó-, kert-, gyümölcsös és szőlőterületre kijuttatott műtrágya hatóanyag-mennyisége így emelkedett az előző évhez képest (11,5, illetve 11,6%-kal) (37. ábra).

Egy hektár mezőgazdasági területre jutó

Egy főre jutó műtrágya felhasználás kg/fő (az

növényvédőszer felhasználás, kg/ha (az értékesítés

értékesítés adatai alapján)

adatai alapján)

A keletkezett veszélyes hulladékmennyiség gazdasági ágak szerint, kg Forrás: KvVM

Forrás: KSH

Egy főre jutó műtrágya felhasználás kg/fő (az értékesítés adatai alapján) 37. ábra

Forrás: KVM

Forrás: KVM, Hul adékgazdálkodási Információs Rendszer, KSH

A – Mezőgazdaság, Vadgazdálkodás, Erdőgazdálkodás; B – Halászat; C – Bányászat; D – Feldolgozóipar; E –

Villamosenergia-, gáz-, hő-és vízellátás; F – Építőipar; G – Kereskedelem; járműjavítás; H – Szálláshelyszolgáltatás, Növényvédőszer-felhasználás

vendéglátás; I – Szállítás, raktározás, posta és távközlés; J – Pénzügyi tevékenység; K – Ingatlanügyletek, gazdasági szolgáltatás; L – Közigazgatás, vé1999 – 2006

delem; Kö

kö

telező tzö

á tt a hektáronként

rsadalombiztosítá

felhasznált

s; M – Oktatá

növén

s; N – Eg yv

é éd

szsé őgsz

ü er menn

gyi, szociá yiség

lis ellátmegdupláz

ás;

ódott, elérte a 4 kg/

O – Egyéb közösségi, személyi szolgáltatás

hektárt. 2007-ben ehhez képest minimális csökkenés volt tapasztalható. 2007-ben 22,3 ezer tonna növényvédő szert értékesítettek a forgalmazók, 71,1 milliárd forint értékben. Az értékesített mennyiséget tekintve ez Egy hektár mezőgazdasági területre jutó

Egy főre jutó műtrágya felhasználás kg/fő (az

növényvédőszer felhasználás, kg/ha (az értékesítés

értékesítés adatai alapján)

adatai alapján)

12

Forrás: KvVM

Forrás: KSH

Egy hektár mezőgazdasági területre jutó növényvédőszer-felhasználás, kg/ha (az értékesítés adatai alapján)

38. ábra

Forrás: KVM

62 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

12

3%-os csökkenést jelent az előző évhez képest. A gombaölő szerek értékesítése 8,6%-kal, a gyomirtó szereké 6,6%-kal csökkent, ezzel szemben a rovarölő szerek forgalma számottevően, 24,5%-kal növekedett. A forgalom mennyiségének 41,1%-át, értékének pedig több mint a felét a gyomirtók tették ki. A csökkenés nem a környezettudatosság növekedésének tudható be, hanem annak, hogy aszályos évben nem volt szükség a gombaölőszerek nagymértékű használatára (38. ábra).

Zajterhelés

A magyarországi zajhelyzetről nincs az egész országra kiterjedő, átfogó helyzetkép, de a 2007-ben elkészült stratégiai zajtérképek révén a potenciálisan legveszélyeztetettebb területek állapota ismertté vált. A zajtérké-

pek alapján 2007-ben 1,9 millió lakos volt kitéve 65 dB-nél nagyobb zajterhelésnek, emellett a 75 dB feletti terhelést elviselni kénytelen lakosság száma 100 ezer fő. A zajtérképek azt mutatják, hogy az érintettek számát az elmúlt években alulbecsülték. Reprezentatív országos felmérés vagy vizsgálat hiányában a jelenlegi értékek azonban továbbra is csak közelítik a tényleges érintettséget. Az 1999 óta bekövetkezett változások tendenci-

ájáról az eddig alulbecsült mutatók ellenére elmondható, hogy lassú és kismértékű javulás valószínűsíthető, ami főleg az elkerülő utak megépülésével, illetve az azóta átadott közlekedési létesítmények zajvédelelmével magyarázható.

Terhelés II. – Erőforrás-fogyasztás

Egy főre jutó hazai anyagfelhasználás

2000 – 2005 között másfélszeresére nőtt az egy főre jutó hazai anyagfelhasználás. 2006-ban azonban az addig folytonos, sőt, erősödő növekedés hirtelen megszakadt. Ezzel a visszaeséssel a 2000-es bázishoz viszonyítva 2006-ban csak 25%-os emelkedés mutatható ki (39. 40. ábra).

Egy

Eg f

y ő

f re

ő j

reu

j tó

ut h

ó a

hzaazi

aa

i n

a y

na

yg

a fe

gflh

el a

hs

azn

s á

znlá

áls,

ás,

Egy

Eg f

y ő

f re

ő j

reu

j tó

ut p

ó ri

p m

ri e

mr,

e rf,o

f s

oszi

s li

zis

li e

s n

e e

nrg

er ia

gih

a o

h rd

or o

d z

oó

z k

ó k

ton

to na

n /

a f/ő

fő

feflh

el a

hs

azn

s á

znlá

álsa,

á t

sa, o

t e/

o fő

e/fő

Forr

Fo á

rrs:

á K

s: S

K H

SH

Forr

Fo á

rrs:

á E

s: n

Ee

nrg

eria

gi K

a ö

Kzp

ö o

zpn

ot

nkh

t t.

kht.

Egy főre jutó hazai anyagfelhasználás,

Egy főre jutó primer, fosszilis

Egy

Eg f

y ő

f re

ő v

re e

vtí

e te

tí tt

te tö

t s

ösze

s ts

ze onna/f

e

sn

e s

n zo

s őlg

zol á

glt

á a

ltto

at tt

o v

tt ill

v a

illm

a o

m s

o s

Egy

Eg f

y ő

f re

ő ener

v

re e

vtí

e giahor

te

tí tt

te ü

tt do

ze

ü z

ze ók f

ma

mn

a el

y

na

yhasználás

g

a f

g e

flh

el a

hs

a a, t

zn

s á

zn oe/f

lá

áls,

á

s, ő

39. ábra

40. ábra

ene

enrg

er ia,

gi kW

a, h

kW /f

h ő

/fő

kg o

kg e

o /

e f/ő

fő

Forrás: KSH

Forrás: Energia Központ kht.

JÖVŐKERESŐ

63

Forr

Fo á

rrs:

á K

s: S

K H

SH

Forr

Fo á

rrs:

á E

s: n

Ee

nrg

eria

gi K

a ö

Kzp

ö o

zpn

ot

nkh

t t.

kht.

1313

Nyersanyagbányászat

A beruházások, infrastrukturális fejlesztések növekvő üteme a nyersanyagbányászat volumenének növekedésében

Egy

Eg is

f

y ő

f megmuta

re

ő j

re u

j tó

ut h

ó htko

azaaz zi

a oa

i tt

n

a .

y

n Els

a

y g

a ő

fe

gf sorban

lh

el a

h s

a zn

s az

á

znlá

ál épít

s,

ás, őipari ásván

Egy

Eg yi

f

y ő

f n

ő y

re

reers

ju

j tu an

ót ó y

pragok

i

p m

ri e

m r,

erkit

f,o

f ermelé

s

oszi

s li

zi s

li sének

e

s n

e e

nrg

er mért

ia

gi h

a o

h éke

rd

or o

d z

o emel

ó

z k

ó k -

ton

to na

n /

a f/ő

fő

feflh

el a

hs

a zn

s á

znlá

ál sa,

á t

sa, o

t e/

o fő

e/fő

kedett, az energiahordozók termelése csökkenő tendenciát mutatott.

Energiafogyasztás

Ha a világ egy főre jutó energiafogyasztását tekintjük, akkor egy átlagos magyar másfélszer fogyaszt többet a világátlagnál. Ez kevesebb, mint egy amerikai 4,1-szeres vagy egy uniós polgár 2,2-szeres fogyasztása.

Ez az érték Dél-Ázsiában 0,21, Afrikában 0,11.

Az egy főre jutó primer fosszilis energiahordozók felhasználása 14 év alatt (1992 – 2006) 13%-kal nőtt. Ez az érték 2000-ig 2,4-2,5 tonnaegyenérték (toe) (2,4-2,5 tonna olajjal egyenértékű energiahordozó felhasználás) körül mozgott, azóta folyamatos növekedés tapasztalható, 2006-ban a fogyasztás elérte a 2,7-es értéket.

Egy főre jutó villamosenergia-fogyasztás

A háztartási villamosenergia-fogyasztás 2000-től növekedésnek indult. 2007-ben 2173 kWh volt az egy háztartásr

Forr

Fo á

rr s:

á a jut

K

s: S

K H

S ó f

H ogyasztás (41. ábra).

Forr

Fo á

rr s:

á E

s: n

E e

n rg

er ia

gi K

a ö

K zp

ö o

zp n

o t

n kh

t t.

kht.

Egy

Eg f

y ő

f re

ő v

re e

v tí

e te

tí tt

te tö

t s

ösze

s s

ze e

s n

e s

n zo

s lg

zol á

g lt

á a

lt to

at tt

o v

tt ill

v a

ill m

a o

m s

o s

Egy

Eg f

y ő

f re

ő v

re e

v tí

e te

tí tt

te ü

tt ze

ü m

ze a

m n

a y

na

y g

a f

g e

f lh

el a

hs

a zn

s á

znlá

ál s,

á

s,

ene

enrg

er ia,

gi kW

a, h

kW /f

h ő

/fő

kg o

kg e

o /

e f/ő

fő

Forr

Fo á

rr s:

á K

s: S

K H

SH

Forr

Fo á

rr s:

á E

s: n

E e

n rg

er ia

gi K

a ö

K zp

ö o

zp n

o t

n kh

t t.

kht.

Egy főre vetített összesen szolgáltatott

Egy főre vetített üzemanyag felhasználás,

villamos energia, kWh/fő

kg oe / fő

41. ábra

42. ábra

Forrás: KSH

Forrás: Energia Központ kht.

Egy főre jutó üzemanyag-fogyasztás

Az egy főre jutó üzemanyag-felhasználás 1992 – 1996 között 25%-kal csökkent, majd enyhe növekedésnek indult. Ez a tendencia 2002-ig tartott. A 2003-as visszaesést követően a fogyasztás növekedése ismét erőteljesen megindult: 2006-ban majdnem 20%-kal haladta meg az 1992-es szintet (42. ábra).

64 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

13

13

Az egy háztartásra jutó évi gázfogyasztás (vezetékes) 2007-ben 1164 köbméter gázt fogyasztott egy háztartás, ez nagyjából annyi, mint 1990-ben. A gázfogyasztás 1996-ban érte el a csúcsát, azóta 25%-kal csökkent (43. ábra).

Háztartások részére szolgáltatott vezetékes

gáz mennyisége, 1000 m3

Háztartások részére szolgáltatott vezetékes

gáz mennyisége, 1000 m3

Forrás: KSH

Háztartások részére szolgáltatott vezetékes gáz mennyisége, 1000 m3

43. ábra

Közüzemi ivóvízfelhasználás, m3/fő

Felszín alóli víztermelés, m3/fő

Forrás: KSH

Vízfogyasztás

Az 1992 és 2007 közötti időszakban a közüzemi ivóvíz-szolgáltatásban fogyasztott víz mennyisége több mint 23 m3/fő értékkel csökkent, ami több mint 30%-os mérséklést jelent. A csökkenés legnagyobbrészt az 1990-es évek közepén következett be, azóta többé-kevésbé változatlan szinten, 40 m3/fő/év értékre becsülhető az egy főre jutó közüzemi ivóvíz-szolgáltatás (44. ábra).

Forrás: KSH

Közüzemi ivóvízfelhasználás, m3/fő

Felszín alóli víztermelés, m3/fő

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Fakitermelés, 1000 m3

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Közüzemi ivóvízfelhasználás, m3/fő

44. ábra

Fakitermelés, 1000 m3

Forrás: KSH

JÖVŐKERESŐ

65

Forrás: Mezőgazdasági Szakigazgatási Központ

Erdészeti Igazgatóság

14

Forrás: Mezőgazdasági Szakigazgatási Központ

Erdészeti Igazgatóság

14

Háztartások részére szolgáltatott vezetékes gáz mennyisége, 1000 m3

Forrás: KSH

Közüzemi ivóvízfelhasználás, m3/fő

Felszín alóli víztermelés, m3/fő

Háztartások részére szolgáltatott vezetékes

gáz mennyisége, 1000 m3

Forrás: KSH

Forrás: KSH Felszín alóli víztermelés, m3/fő

45. ábra

Forrás: KSH

Forrás: KSH Fakitermelés, 1000 m3

Közüzemi ivóvízfelhasználás, m3/fő

Felszín alóli víztermelés, m3/fő

Forrás: Mezőgazdasági Szakigazgatási Központ

Erdészeti Igazgatóság

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Fakitermelés, 1000 m3

46. ábra

Forrás: Mezőgazdasági Sz

Faki akigaz

terme gat

14

lé ási K

s, 1 ö

00 zpon

0 m3 t

Erdészeti Igazgatóság

Egy főre jutó felszínalatti vízkivétel, vízhasználat-intenzitás 1992 – 2005 között az egy főre eső felszínalatti vízkivételből származó víz mennyisége közel 30%-kal csökkent (45. ábra).

Fakitermelés

2007-ben 6609 ezer köbméter bruttó, és 5640 ezer köbméter nettó fatömeg került kitermelésre, aminek az egyik felét fagyártmányként, a másik felét tűzifaként használták fel. A kitermelésnek ez a szintje nem veszélyezteti a tartamos erdőgazdálkodást. Az egy főre jutó fakitermelésben az 1993-94-es visszaeséstől (0,55 m3/fő) eltekintve folyamatos növekedés tapasztalható egészen 2005-ig (0,71 m3/fő). A mélyponthoz képest 25%

Forrás: - os nö

Mező vekedé

gazdas sr

ágői l be

Sza sz

ki él

gahe

zg tünk

atási (46. ábr

Közpon a)

t .

Erdészeti Igazgatóság

66 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

14

Eg

Eg yy ffő

ő re

re jju

u ttó

ó éélleellm

m iissze

ze rrffo

o g

g yyaasszt

zt áás

s 20

20 06-

06-b

b an

an ,, kg

kg

A

A ffo

o g

g yyaasszt

zt o

o tttt ssze

ze ssze

ze ss iittaallo

o kk aarráány

ny aa 22000066--ba

ba n,

n, ll

Egy főre jutó élelmiszerfogyasztás

A fogyasztott szeszes italok aránya

Fo

Fo rrrráás:

s: K

K S

S H

H

Forrás: KSH

2006-ban, kg

Forrás: KSH

2006-ban, l

47. ábra

48. ábra

Tápanyagfogyasztás, KJ/nap/fő

Forrás: KSH

Tápanyagfogyas Forr

ztá ás: KSH

s, KJ/nap/fő

Egy főre jutó élelmiszerfogyasztás 2006-ban, kg

A fogyasztott szeszes italok aránya 2006-ban, l

Egy főre jutó élelmiszerfogyasztás

2006-ban egy átlagos magyar ember egy év alatt 65,9 kg húsfélét, 15,6 kg tojást, 37,7 kg zsiradékot, 32,3 kg cukrot, 61 kg burgonyát, 6 kg rizst, 0,27 kg teát fogyaszt el. Ezek fogyasztási volumene csökkent az utóbbi öt évben. Ezzel szemben nőtt a hal (3,7 kg), a tej (163,1 kg) a liszt (86 kg), a zöldség (119,9 kg) és a gyümölcs (90,7 kg) fogyasztása. Égetett szeszes italból egy ember 7,3 litert, borból 33,4 litert, sörből 74,2 litert, dohányból 1,5 kilogrammot, kávéból 2,8 kilogrammot fogyaszt (47. 48. ábra).

Ennek megfelelően a napi tápanyagfogyasztás 13 740 kilojoule, ami növekvő értéket mutat. Az egy főre jutó napi tápanyagfogyasztás mértéke az 1990-es évek második felére jelentősen, 10%-kal, 1500 kJ/nap értékkel csökkent, ezt követően pedig, bár meglehetősen hektikus módon, de növekedésnek indult, 2006-ra érte el újból az 1992-es értéket. A napi fehérjefogyasztás (104,6 gramm, ebből állati fehérje 60 gramm) nő, a Forrás: KSH

zsírfogyasztás (148,3 gramm) csökken, míg a sz

Forrás: KSH

énhidrát-fogyasztás (386,9 gramm) szintén nő (49. ábra).

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Tápanyagfogyasztás, KJ/nap/fő

Forrás: KSH

Tápanyagfogyasztás, KJ/nap/fő

49. ábra

Forrás: KSH

15

15

JÖVŐKERESŐ

67

15

Állati termékek fogyasztása

2007-ben összesen 705 ezer szarvasmarhát, 3871 ezer sertést, 1232 ezer juhot és 29 866 ezer tyúkfélét tartottak nyilván. Az egy lakosra jutó vágómarha-termelés 8,5 kg, míg sertésből 64 kg, baromfiból 61,7 kg, tejből 178,8 liter, tojásból 282 darab jutott egy lakosra; valamennyi érték csökkenő tendenciát mutat.

Terhelés III. – Területhasználat

A földhivatalok 2007-ben 4586 hektár termőföld végleges más célú hasznosítását engedélyezték. Ez az előző

évi terület (7255 hektár) 63%-a. A végleges más célú hasznosításra engedélyezett földek megoszlása a felhasználás céljai szerint: 961 hektár ipari és bányászati célra, 866 hektár belterületbe vonás, 413 hektár vízügyi létesítmények céljára, 567 hektár a közlekedési infrastruktúra-fejlesztésére, 80 hektár településfejlesztésre és 1 699 hektár egyéb célokra (50. 51. ábra).

A beé

A p

b íte

eé tt

pí te

te r

ttü

le

te t

r n

ü a

le g

t y

n s

a á

g ga

ys ,

ága,

A beé

A p

b íte

eé tt

pí te

te r

ttü

le

te t

r n

ü a

le g

t y

n s

a á

g g

y a

s ,

á a

g z

a,o

r

a s

z zá

org

s t

z e

á rü

g tle

e t

r é

ü ne

let k

é nek

1000 h

10 a

00 ha

%-ába

%- n

ában

Forrás:

For rF

á V

s:M

,

F C

VM,A

O beépít

RI

C N

O E

R IL

N eaEt t t

nd

L erüle

C

anodv Ct nagys

er

o (C

ve L

r C

( ága,

1

C 0

L 0

C ,1 00,

Forrás:

For rF

á V

s:M

,

F A

V Cbeépít

O

M, RI

C N

O e

E

RI t t t

La

NEerüle

n d

L C

an t nagys

odv e

Cr

o (C

ve ága, a

L

r C

( 1

C 0

LCz ország

0,

1 C

0 L

0,C

5

C 0

L

C50

CLC50

CL a

C d

5 a

0 tb

a á

d zi

at so

bá k

zi al

soap

k jaál1000

n)

ap já

n) ha

adatbá

ad zi

at s

b o

á k

zi a

s loap

k jaáln)

apjá t

n)erületének%-ában

50. ábra

51. ábra

Forrás: FVM, CORINE Land Cover

Forrás: FVM, CORINE Land Cover

Mezőg

Me a

z zd

őg asá

zd gi

a

s táer

giü

tle

e t

r e

ü k

le ö

t s

e s

k ze

östé

s te

ze lténe

tel k

é vá

ne lt

k o

v z

á á

lt sa

oz ása A term

A t ő

er-é

m s

ő a

-

é m

s ű

a vel

m é

ű s a

vel l

é ól k

s al iv

ó et

l k t t

iv e

etrtü

tle

e t

r e

ü k

letek

(CLC100, CLC50 adatbázisok alapján)

(CLC100, CLC50 adatbázisok alapján)

művel

m é

ű si

vel á

é g

si s

z

á e

g ri

s nt

ze,r i10

nt 0

, 0

1 ha

000 ha

nagys

na ága

gys ,

á 10

ga 0

, 0

1 h

0 a

00 ha

A területhasználat szerkezetének alakulása regionális szinten jelentős eltéréseket mutatott: míg a nyugat-dunántúli régióban 2003-hoz képest 2007-re a termőterület 32,7 ezer hektárral csökkent (a gyepterületek felszámolása és művelésből való kivonása miatt), Közép-Magyarországon, Közép-és Dél-Dunántúlon több mint 10 ezer hektárral növekedett, elsősorban az erdőterület nagyságának növekedése miatt.

A CORINE LandCover adatbázis alapján a beépített területek nagysága 2006-ban az ország területének 6,4%-át tette ki (2003-ban ez az érték 6,2% volt). A mezőgazdasági művelés alól végleges kivonásra engedé-

lyezett termőföld nagysága 2003 és 2007 között összesen 32 ezer hektár volt. A kivonás több esetben is kiváló minőségű termőföldeket érintett (52. 53. ábra).

Forrás:

For rK

á S

s:H

KSH

Forrás:

For rK

á S

s:H

KSH

68 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

16 16

A

A b b

e e

é é

p p

í íte

tetttt

te

ter r

ü üle

let t n

na a

g g

y y

s s

á ága

ga, ,

A

A b b

e e

é é

p p

í íte

tetttt

te

ter r

ü üle

let t n

na a

g g

y y

s s

á á

g g

a a

, ,

a az

z o o

r r

s s

z z

á ág

g t t

e e

r r

ü üle

let t

é éne

nek k

10

10 00

00

h h

a a

%-

%-á ába

ban n

Fo

Forrrr

á ás:

s:

F F

VVM

M, ,

CCO

ORR

I I

NN

EE

L L

a a

n n

d d

CC

o o

v v

e e

r r( (

CC

L L

CC

1 1

0 00

, ,

Fo

Forrrr

á ás:

s:

F F

VVM

M, ,

CCO

ORR

I I

NN

EE

L L

a a

n n

d d

CC

o o

v v

e e

r r( (

CC

L L

CC

1 1

0 00

, ,

CC

L L

CC

5 5

0 0

CL

CLCC

5 5

0 0

a a

d d

a a

t t

b b

á á

ziziso

so k

k a a

l l

a a

p p

j j

á án)

n)

ad

ad at

atb b

á á

zizi

s s

o ok

k a a

l l

a a

p p

j j

á án)

n)

Me

Mez z

ő ő

g g

a azd

zda a

s s

á ági

gi t t

e e

r r

ü üle

let t

e e

k k

ö ö

s ssze

zet t

é éte

tel l

é éne

nek k

v v

á á

lt lt

o o

z z

á ása

sa

A

A t t

e e

r rm

mő ő

- -

é és

s a a

m

mű űvel

velé és

s a a

l l

ó ól k

l k iv

ive e

tttt

t t

e e

r r

ü üle

let t

e e

k k

m

mű űvel

velé ési

si

á ág

g s s

z z

e e

rirint

nt, ,

1 1

0 000

ha

ha

na

na gy

gys s

á ága

ga, ,

1 1

0 000

h h

a a

Fo

Forrrr

á ás:

s:

KK

SS

HH

Fo

Forrrr

á ás:

s:

KK

SS

HH

Mezőgazdasági területek összetételének

A termő-és a művelés alól kivett

változása művelési ág szerint, 1000 ha

területek nagysága, 1000 ha

52. ábra

53. ábra

Forrás: KSH

Forrás: KSH

A környezet állapota

Az állapot az egész környezeti rendszer – jelen esetben a bolygónk – és környezetének –, jelen esetben az univerzum – egymásra hatásának eredője. Bolygónk környezeti állapotának alakításában csak egy, ám mostanában meghatározó szereplő az ember. A környezet állapotát az ember is befolyásolja a rendszeren belülről, mégpedig a környezetre háruló terheléseken keresztül.

A környezet állapota nem írható le csupán a környezet összetevőinek, részeinek állapotából, mivel egyetlen rendszer sem pusztán a részeinek összessége. A hőmérséklet, a széndioxid-koncentráció, a biodiverzitás, az erőforrások mennyisége stb. csak néhány példa az állapot jellemzőire, de nem maga az állapot. A környezet 16

16

állapotának egészéről tehát nem is tudunk beszélni, a rendszert nem ismerjük, mindössze néhány részének állapotáról van ismeretünk. Ám ezeket az állapotokat is nehezen tudjuk értelmezni az egészről alkotott nagyon hiányos ismereteink miatt.

Noha az állapot egy pillanatnyi helyzetet feltételez, csak úgy tudjuk értelmezni, ha pillanatnyi állapotok sorát hasonlítjuk össze. Az összehasonlításból tendenciák rajzolódnak ki, amelyek mutatják a környezet állapotát. Például a környezet jelenlegi állapotát az éghajlatváltozás jellemzi, mert az egymást követő helyzetek a hőmérséklet növekvő tendenciáját rajzolják ki.

Mivel nem ismerjük, nem ismerhetjük magát a rendszert, nem tudhatjuk azt sem, hogy melyik összetevőnek milyen a szerepe az egész kialakításában. Ráadásul ezek a szerepek térben és időben is állandóan változnak. Hiába látjuk úgy egy összetevő esetében, hogy annak állapota a mi megítélésünk szerint romlik vagy javul, még ez nem jelenti sem azt, hogy a környezet állapota javul, de azt sem, hogy romlik.

Összességében a környezet állapotának megítélése rendkívül szubjektív, mert valakinek, valaminek a szempontjából ítéljük meg. Egy kicsit objektívebb módszer, ha a környezet állapotát a fejlődés összefüggésében vizsgáljuk. A környezet változása ugyanis alkalmazkodási feltételek elé állítja a rendszer részeit, így az embert, de más részeket is. A változások egyszerre kedvezőek és kedvezőtlenek: ami kedvező lehet az egyik résznek, JÖVŐKERESŐ

69

az kedvezőtlen lehet a másiknak. Ez az alkalmazkodási képességektől függ. Az ember számára a környezet állapota kedvezőtlennek mondható, mert megszokott életfeltételei változásának a részese. A változások korlátozhatják a környezet használatában, például kimerülnek a megszokott forrásai, vagy a szélsőséges időjárási események veszélyeztethetik az életbiztonságát.

Ugyan nem ismerhetjük a környezet egészét alakító összetevők súlyát és pontos szerepét, gyaníthatjuk, hogy az éghajlat változása és a fajok, élőhelyek pusztulása az a két kedvezőtlen összetevő a környezet változásában, ami az emberiség jövőbeli lehetőségeit korlátozza vagy veszélyezteti.

A következőkben mindezek tudatában adjuk meg néhány környezeti jellemző állapotát, azzal a meg-jegyzéssel, hogy csak magyar környezet nem létezik, az elszigetelhetetlen a globális és azon túl a kozmikus egésztől, csak egységben vizsgálható.

Ásványvagyon

Magyarország az ipari célú, gazdaságosan kitermelhető ásványvagyon tekintetében gyenge adottságokkal rendelkezik. 2007-ben kőolajból még 17,4 millió tonna, földgázból 57,7, feketekőszénből 198,7, barnakőszén-ből 168,3, lignitből 2902,4, mangánércből 3,1, bauxitból 39,1 millió tonna állt gazdaságosan rendelkezésre.

A legjelentősebb a legnagyobb környezeti kockázattal felhasználható lignitvagyon.

Éghajlat

Magyarország a mérsékelt éghajlati övben fekszik, és mentes az éghajlati szélsőségektől. Az éves középhőmérséklet alakulását tekintve a legmelegebb évek a globális hőmérsékleti változásokkal összhangban 1992, 1994 és 2000 voltak. Budapesten 1971 és 2000 között az éves középhőmérsékletek átlagos értéke 11,4 °C fok volt, ami két tized fokkal magasabb az 1961 – 1990 közötti évek átlagánál. 1991 után minden év magasabb értéket mutatott a harmincéves periódus átlagértékénél, vagyis az évszázad utolsó évtizedében markánsabb volt a változás. Az adatokból egyértelműen kiolvasható a hőmérsékleti értékek emelkedő tendenciája. Budapesten, a város melegítő hatásának köszönhetően, 100 évre vetítve a melegedés mértéke meghaladta a 0,9 °C

fokot (54. ábra).

Felszíni éves középhőmérséklet Budapesten,

Vízháztartási mérleg, kockázatok, csapadék, stb.

°C

millió m3

Forr Fáelszíni é

s: Orsz v

á e

g s k

os öz

M éph

ete ő

or mérsékle

ológiai S t Budape

zolgálat sten, °C

Forrás: KSH

54. ábra

Forrás: Országos Meteorológiai Szolgálat Vizek biológiai oxigénigénye, mg O2/l Nitrogéntöbblet, a talaj nitrogénmérlege

70 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Forrás: VITUKI Kht.

Forrás: MTA Talajtani és Agrokémiai Kutató

Intézete (TAKI)

Természetvédelmi célú területek nagysága,

Erdőterületek aránya Magyarországon,

1000 ha

%

Forrás: KvVM

Forrás: KSH

17

A hőmérsékleti rekordok, illetve a csapadékmaximumok és -minimumok száz éves adatsora ugyancsak érdekes jelzést ad az éghajlatváltozásra. A legmagasabb hőmérsékletet Magyarországon 1901-től számítva 2007-ben mérték: 42,0 °C-ot. Nyolc megfigyelő-állomás közül hat esetében szintén ekkor volt a hőmérsékleti maximum. A több mint százéves időszakban a leghidegebbet 1942-ben mérték, -34,0 °C-ot. A nyolc mérő-

állomás mindegyikén ekkor, vagy az 1941-ben mérték a leghidegebbet. A legcsapadékosabb év 1937 volt (814 mm csapadékkal), a legaszályosabb pedig 2000, mindössze 418 mm csapadékkal. Ebben az évben a siófoki állomás mindössze 203, a budapesti 273 mm-t regisztrált. Érdekesség, hogy Miskolcon viszont 1999 volt a legcsapadékosabb év, amikor is 906 milliméter csapadék hullott. Az aszály által érintett területek kiterjedése 1985 után 2003-ben volt a legnagyobb, ekkor az ország területének 94%-át sújtotta az aszály. 2000-ben 92, 1990-ben 91, 2007-ben 85% volt ez az arány.

Felszíni és felszín alatti vizek

Magyarország jelentős felszíni vízkészlettel rendelkezik, amelynek mintegy 95%-a külföldről érkezik. A ha-társzelvényekben belépő vízmennyiség 112 milliárd m³/év, a hazai csapadék és párolgás különbsége 6 milliárd m3/év, így a teljes készlet 118 milliárd m3/év. 1999-ben a természetes felszíni vízkészlet 2386 m3/s volt, ebből 1190,5 hasznosítható. Ebből az összes vízjogilag lekötött vízigény 258 m3/s, a tényleges felhasználás azonban csupán 101,2 m3/s. A vízkészletek tehát jelentősen meghaladják a fogyasztást (55. ábra).

Felszíni éves középhőmérséklet Budapesten,

Vízháztartási mérleg, kockázatok, csapadék, stb.

°C

millió m3

Forrás: Országos Meteorológiai Szolgálat

Vízháztartási mérleg – k

Forrás: KSH

ockázatok, csapadék, stb. millió m3

55. ábra

Vizek biológiai F orr

ox ás: KSH

igénigénye, mg O2/l

Nitrogéntöbblet, a talaj nitrogénmérlege

A készletek területi és időbeli megoszlása szélsőséges. A vízhálózat az ország területének felét kitevő

síkvidéki, alföldi részén ritka és egyenetlen. Az egyenlőtlen eloszlás egyes vízigények (például öntözés) ki-elégíthetőségét korlátozza, emellett a szélsőséges időjárási helyzetek előfordulásakor jelentős árvízi, illetve aszálykárok lépnek fel.

A felszíni vizek minősége a vizek jellegétől függően eltérő képet mutat. A nagy folyók vízminősége elfogadható, azonban a kisebb hígító kapacitással bíró kisvízfolyások és a sekély állóvizek (az átlagmélység 90%-ban 3 m-nél kisebb) minőségi állapota nem mindig megfelelő.

JÖVŐKERESŐ

71

Forrás: VITUKI Kht.

Forrás: MTA Talajtani és Agrokémiai Kutató

Intézete (TAKI)

Természetvédelmi célú területek nagysága,

Erdőterületek aránya Magyarországon,

1000 ha

%

Forrás: KvVM

Forrás: KSH

17

A felszíni vizek minőségének általános jellemzéséhez a felszíni törzshálózati pontokon mért adatok szolgálnak alapul. 2007-től a Víz Keretirányelv (VKI) előírásainak megfelelően új monitoring rendszer működik, illetve 2004-ben elkészült a hazai víztestek előzetes állapotértékelése is. Ennek alapján a VKI szerint lehatárolt kockázatos (nem jó állapotú) vagy lehetségesen kockázatos felszíni vízfolyás-szakaszok és tavak aránya mintegy 46%. A vízfolyások 42%-ának hidrológiai és/vagy morfológiai állapotát az emberi beavatkozások jelentősen befolyásolták. A tavak esetében ez 47 víztestet érint. Vízminőségi szempontból a legnagyobb problémát a tápanyagterhelés okozza: 470 vízfolyás, valamint 17 tó került a kockázatos kategóriába. Az eutrofizációra a kisvízfolyások még érzékenyebbek, de a korábbi felszíni víz monitoring-rendszer ezek megfigyelésére nem terjedt ki.

• A különböző vízminőségi osztályokba tartozó mintavételi helyek aránya 1999 – 2006 között a következőképpen alakult:

• Az oxigén-háztartási mutatók alapján az V. osztályhoz tartozó mintavételi helyek száma nőtt, viszont a II. osztályhoz tartozó mintavételi helyek száma csökkent, tehát kismértékű romlás tapasztalható.

• Az V. osztályhoz tartozó mintavételi helyek száma a tápanyag-háztartási mutatók tekintetében csökkent, miközben a II. osztályhoz tartozó mintavételi helyek száma nőtt, sőt néhány helyen a vízminőség I.

osztályúvá vált. A tápanyag-háztartási mutatók tekintetében kismértékű javulás figyelhető meg.

• A mikrobiológiai mutatók is javultak: több, korábban II. osztályú mintavételi helyen I. osztályúra változott a vízminőség, miközben az V. osztályhoz tartozó mintavételi helyek száma csökkent.

• A leglátványosabb javulás a mikroszennyezőknél figyelhető meg. Itt a mintavételi helyek közel 50%-a vált I. és II. osztályúvá. Eközben az V. osztályhoz tartozó mintavételi helyek száma csökkent.

• Az egyéb szennyezők vonatkozásában egyértelmű javulásról vagy romlásról nem lehet beszélni, hiszen miközben nőtt az I. és a II. osztályhoz tartozó mintavételi helyek száma, a III. osztályú helyek számának nagymértékű csökkenését döntő részben a IV. osztályúvá váló helyek okozzák, ami vízminőség-romlást jelez.

• A magyarországi felszíni vizekben a nitrátkoncentráció éves átlagértékei és maximumkoncentrációi az értékelt 2000 – 2002 és 2004-2005 közötti időszakban a mintavételi helyek kevesebb mint 10%-ában haladta meg az 50 mg/l értéket. Magyarország nagy folyóiban (Duna, Tisza, Dráva) és nagy tavaiban (Balaton, Velencei-tó, Fertő-tó) nem fordult elő határérték túllépés. A 2000 – 2002 és a 2004-2005 kö-

zötti időszak összehasonlítása szerint az állóvizekben a nitrátszennyezettség mértéke az átlagok alapján nem változott, a nitrátmaximum értékei enyhén csökkentek, egyes folyókban a nitrátszennyezettség mértékének enyhe növekedése tapasztalható (56. ábra)

A felszín alatti vízkészlet a hazai ivóvízellátás legfontosabb bázisa. Védelmének különleges fontosságot ad az a tény, hogy az üzemelő felszín alatti ivóvízbázisok kétharmada és a távlati vízbázisok sérülékeny környezetben vannak. A felszín alatti vizek egy része geológiai okokra visszavezethetően nem felel meg az ivóvíz hatályos minőségi előírásainak (arzén-, ammónium-, vas-, metán-stb. tartalom). Vannak területek, ahol az üzemelő és a távlati ivóvízbázisok szennyezését emberi tevékenység okozza, ami származhat pontszerű forrásból (például szennyvíz-szikkasztás, állattartó telepek, illegális, illetve szakszerűtlen kialakítású hulladéklerakók szivárgó vizei) vagy diffúz forrásból (például helytelen műtrágyahasználat, légköri kiülepedés).

72 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Felszíni éves középhőmérséklet Budapesten, Vízháztartási mérleg, kockázatok, csapadék, stb.

°C

millió m3

Forrás: Országos Meteorológiai Szolgálat

Forrás: KSH

Vizek biológiai oxigénigénye, mg O2/l

Nitrogéntöbblet, a talaj nitrogénmérlege

Forrás: VITUKI Kht.

Forrás: MTA Talajtani és Agrokémiai Kutató

Vizek biológiai oxigénigénye, mg O /l

Intézete (TAKI)

56. ábra

2

Természetvédelmi célú területek nagysága,

Erdőterületek aránya Magyarországon,

Forrás: VITUKI Kht.

1000 ha

%

Levegőminőség

A szennyezett levegőjű területek aránya az ország területéhez viszonyítva 2000-ben 11%, 2007-ben 5%

volt, és csökkent a légszennyezés által érintett lakosság aránya is (a 2000. évi 40%-hoz képest 2007-ben ez az érték 34% volt). Mindezek alapján Magyarország összességében a közepesen szennyezett levegőjű országok közé tartozik. Néhány jelentősen, és számos mérsékelten szennyezett levegőjű település mellett az ország nagy részén a levegő megfelelő minőségű.

Az országos és helyi levegőminőség szempontjából jelentős tényező a szilárdanyag-kibocsátás, amely egészségkárosító hatása mellett – magas kéndioxid-koncentráció és bizonyos meteorológiai feltételek megléte esetén – a füstköd (szmog) előidézője. A fővárosban és 27 vidéki városban a kisméretű szálló por (PM10) meny-nyiségét tekintve 2003-2004-ben Budapest, Miskolc és Salgótarján a fűtési időszakban „erősen szennyezett”

minősítést kapott, de időszakos határ

Forrért

á ék

s: K-túl

vV lépé

M

s a többi mérőhelyen is előfordult: „szenn

Forrye

á z

s: e

tt”

KS min

H

ősítésű

Tatabánya, Szeged és Százhalombatta. A PM10-koncentráció értékei 2006-ban kilenc településen (Budapest, 17

Vác, Dorog, Várpalota, Eger, Salgótarján, Putnok, Miskolc, Szeged), 2007-ben négy településen (Budapest, Salgótarján, Miskolc és Szeged) lépték túl az éves egészségügyi határértéket (40 µg/m3).

Talajállapot

A talajállapot változásának alakulását az FVM Növény-és Talajvédelmi Szolgálata által 1992 óta működtetett Talajvédelmi Információs és Monitoring (TIM) rendszer keretében vizsgálták: évente 1200 kijelölt ponton végeztek mintavételezést, azonban a talajok laborvizsgálatára 2005 óta forráshiány miatt nem volt minden évben lehetőség. A 2004. évi adatok alapján a mezőgazdasági és az erdészeti talajok állapota megfelelő, nehéz-fémekkel, peszticidmaradványokkal és egyéb káros anyagokkal való terheltségük elmarad a szennyezettségi határértéktől. A talajok nitráttartalma a minták 1,7 – 7,2%-ában haladta meg az 50 mg/kg értéket.

A mezőgazdasági hasznosítású talajok nitrogén-és foszfortartalmának alakulása nagymértékben meghatározza a növények fejlődését, szakszerűtlen pótlásuk kedvezőtlen környezeti következményekkel járhat.

JÖVŐKERESŐ

73

Felszíni éves középhőmérséklet Budapesten, Vízháztartási mérleg, kockázatok, csapadék, stb.

°C

millió m3

Az 1990 előtti évekre jellemző intenzív műtrágyázás visszaesését követően a mezőgazdasági hasznosítású talajok nitrogén-mérlegegyenlege 2000 – 2004 között +1 és +34 kg N/ha, a foszfor-mérlegegyenlege -10 és

+2 kg P O /ha között ingadozott (57. ábra).

2 5

Forrás: Országos Meteorológiai Szolgálat

Forrás: KSH

Vizek biológiai oxigénigénye, mg O2/l

Nitrogéntöbblet, a talaj nitrogénmérlege

Forrás: VITUKI Kht.

Forrás: MTA Talajtani és Agrokémiai Kutató

Inté Nitr

zete ogén

(TA t

K öbble

I)

t, a talaj nitrogénmérlege

57. ábra

Természetvédelmi célú területek nagysága,

Erdőterületek aránya Magyarországon,

Forrás: M

1000 T

h A

a Talajtani és Agrokémiai Kutató

%

Intézete (TAKI)

A talajpusztulással veszélyeztetett területek országos felmérésére forráshiány miatt évek óta nem került sor, de az egyedi vizsgálatok szerint a talajvédelmi intézkedéseknek és beruházásoknak köszönhetően kis mértékben csökkent az erózióval, deflációval érintett területek száma.

Élővilág-élőhelyek

Magyarország biogeográfiai helyzetéből adódóan kiemelkedő természeti értékekkel rendelkezik, de az emberi tevékenység hatásaként a hazai fajok és növénytársulások 20 – 25%-a veszélyeztetetté vált.

Magyarország természetközeli növényzeti örökségét és a még felismerhető eredeti növényzet töredé-

keit mindösszesen legfeljebb 1.800.000 hektárra becsüljük (ez az ország 19%-a), amelynek legalább köze-Forrás: KvVM

pes természetességűnek tekinthető r

Fo é

rr sz

á e

s: ,

Kös

S sz

H esen mintegy 1.200.000 hektár, vagyis az ország 13%-a.

Az ország 38%-a kizárólag agrár, ültetvény, ipari és települési kultúrtáj, ahol 500 méteres körzeten belül az eredeti ökoszisztémákból hírmondó

17

sem maradt. Mindezek következtében az ország növényzet-alapú termé-

szeti tőke indexe – számítási módtól függően 3,2-9,9% közötti, ami azt mutatja, hogy a természetes ökoszisztéma szolgáltatások legalább 90%-át már elveszítettük (MÉTA adatbázis [www.novenyzetiterkep.hu] alapján).

(58. 59. ábra).

Magyarország összes földterületének több mint egyötöde (2 millió ha) erdőgazdálkodásba vont terület, amelynek 90,4%-át (1,83 millió ha) borítja faállomány. A faállománnyal borított területet alapul véve az or-szág erdősültsége 19,6%. A faállományok összesített fatérfogata 2007. január 1-ei állapot szerint 347 millió köbméter.

74 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Fe

Fel ls

s z

zí íni

ni é

é ve

ve s

s k

k ö

ö z

z é

é ph

ph ő

ő m

m é

é rs

rs é

é kl

kl et

et B

B u

u d

d ap

ap est

est en

en, ,

V

Ví ízh

zh á

á zt

zt a

arrttá

á si

si m

m é

é rl

rl e

e g

g, , k

k o

o c

c k

k á

á za

zatto

o k

k, , c

c s

s a

a p

p a

a d

d é

é k,

k, s

sttb

b. .

°

° C

C

mi

mil lliió

ó m3

m3

Fo

Forrrá

á s:

s: O

Orrsz

sz á

á g

g o

o s

s M

M e

et te

e o

orro

ol ló

ó gi

gi ai

ai S

S z

z ol

ol g

g á

á la

lat t

Fo

Forrrá

á s:

s: K

K S

S H

H

V

Vi ize

ze k

k b

bi io

ol ló

ó gi

gi a

ai i ox

oxi ig

g é

é ni

ni g

g é

é ny

ny e

e, , m

m g

g O

O22/l

/l

Ni

Nittrro

o g

g é

é nt

nt ö

ö bbl

bbl e

ett,, a

a tta

al la

aj j ni

nittrrog

og é

é nm

nm é

é rl

rl e

e g

g e

e

Fo

Forrrá

á s:

s: V

VI IT

T U

U K

KI I K

K h

ht t..

Fo

Forrrá

á s:

s: M

M T

T A

A T

T a

al la

aj jtta

a n

ni i é

é s

s A

A g

grro

o k

k é

é mi

mi a

ai i K

K u

ut ta

at tó

ó

In

Int té

é ze

zet te

e ((T

T A

A K

KI I))

Te

Terrm

m é

é s

s ze

zettv

v é

é de

del lm

mi i c

c é

él lú

ú t

t e

errü

ü le

lette

e k

k n

n a

a g

g y

y s

s á

á ga

ga, ,

Er

Er d

d ő

ő te

terrü

ü le

lette

e k

k a

arrá

á ny

ny a

a M

M a

a gy

gy a

arro

orrs

s z

z á

á gon,

gon,

10

10 00

00 h

h a

a

%

%

Fo

Forrrá

á s:

s: K

K vV

vV M

M

Fo

Forrrá

á s:

s: K

K S

S H

H

Természetvédelmi célú területek

nagysága, 1000 ha

Erdőterületek aránya Magyarországon,%

58. ábra

17 5

17 9. ábra

Forrás: KvVM

Forrás: KSH

Magyarország erdőterületein nagyobbrészt lombos fafajokból álló elegyes erdőtársulások találhatók.

A lombos erdőállományok részaránya 87,9%, míg a visszaszorulóban lévő fenyő 12,1%-nyi területen van jelen.

Az őshonosnak tekinthető fafajú erdőállományok aránya meghaladja az 57%-ot. Az idegenhonos erdőállományok közül az akácosok 23%, a nemesnyárasok 7%-ot borítanak, elsősorban az Alföldön. Összehasonlítva hazánk potenciális vegetációs állapotával, megállapítható, hogy az Alföldet domináló lösz-, sziki, homoki töl-gyesekkel szemben az élőhelyek minősége és a borítottság mértéke teljesen megváltozott. Középhegységeink Természetes erdőterület az összes erdőterület

Levélvesztés

alig, dombs

Terméágaink kö

szetes erzepe

dőte s mért

rület aékben kit

z össz e

es tt

e ek a v

rdőterált

ü o

le zásoknak

t

(60. 61.

(A megfigyel

é ábra). Levélvesztés

százalékában

si rendszerben a levélvesztésen a lombozat

százalékában

(A megfigyelési rendszerben a levélvesztésen a lombozat

veszteségét kell érteni az adott termőhelyen ideálisnak tartott veszteségét kell érteni az adott termőhelyen ideálisnak tartott lombsűrűséghez képest.)

lombsűrűséghez képest.)

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Forrás: MezőgazdasáLe

gi v élv

Szaeszt

kig é

a szgatási Hivatal

Forrás: Mezőgazdasági Szakigazgatási Hivatal

Közpo (A

nt, megfigy

Erdé elé

szetsi r

i I endsz

gazg erben a le

atóság vélvesztésen a lom—

Természetes erdőterület az összes erdőterü-

Központ, Erdészeti Igazgatóság

bozat veszteségét kell érteni az adott termőhelyen

let százalékában

ideálisnak tartott lombsűrűséghez képest.)

60. ábra

61. ábra

Forrás: KSH

Forrás: Mezőgazdasági Szakigazgatási Hivatal

Központ, Erdészeti Igazgatóság

Házasságkötések száma

A házasságot kötők életkora

Házasságkötések száma

A házasságot kötők életkoraJÖVŐKERESŐ 75

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Forrás: KSH

18

18

Az erdők egészségi állapotának folyamatos figyelemmel kísérését, az erdőkben keletkezett károk országos szintű becslését, az erdőket érő hatások és az erdei ökoszisztémákban bekövetkező változások közötti kapcsolat vizsgálatát, a károsítók elszaporodásának előrejelzését és az ellenük való védekezés megszervezését az Erdő-

védelmi Mérő-és Megfigyelő Rendszer (EMMRE) biztosítja.

Az erdők egészségi állapotának jó indikátora a levélvesztés, ami az adott termőhelyen ideálisnak tartott lombsűrűséghez képesti lombozat veszteséget jelenti. A levélvesztés alapján az erdők egészségi állapota 1990 és 2007 között ingadozott, összességében kis mértékben romlott. A kezdő évben 49,6% volt tünetmentes, 2007-ben csupán 38,9%. A levélelszíneződés alapján a tünetmentes állományok kiterjedése jelentősen javult, 2007-ben 93,1% volt tünetmentes. Az összes károsodás alapján enyhe romlás érzékelhető erdeink egészségi állapotában.

Hatások – a magyar társadalom legkényesebb kérdései

A társadalmi, gazdasági hajtóerők, a természetes környezet adta lehetőségek és annak változásai megszabják egy társadalom állapotát.

A család

A család, a család nyújtotta harmonikus élet, boldogság, gondoskodás elengedhetetlen feltétele az egyén teljességének. Mivel a családgazdaság képezi a nemzetgazdaság talapzatát, a család szerepének leértékelése egyszerre oka és következménye egy süllyedőben lévő társadalomnak. Ugyanakkor visszás a családot egyszerűen a gazdasági kérdések részeként kezelni, hiszen az alapjában véve a társadalmi érté-

kek által meghatározott erkölcsi kérdés. Amennyiben a társadalom értékeinek kiegyensúlyozottsága meg-bomlik, és az anyagi javak megszerezhetősége kezd dominálni, úgy a család intézménye szükségszerűen leértékelődik (63. 64. 66. ábra).

A jelenség okai összetettek: a köznevelésből hiányzik a család, mint érték bemutatása és a családi életre nevelés. A bizonytalan és változó családtámogatási szabályozó környezet nem teszi lehetővé a hosszú távú kiszámíthatóságot; a házassági-családi karrierpályák vélt vagy valós módon szemben állnak a gyermekvállalással; a média nem a családi harmónia életmintázatait népszerűsíti. Hiányzik a családi, általában az emberi vagyonnal való „gazdálkodás” társadalmi stratégiája, a család sorsa erősen függ a család tagjainak kitettségétől, a kiszolgáltatottságtól, amelyek a versenyből, az anyagiak megszerzésének való megfelelés kényszeréből és szükségéből fakadnak.

A „modern” piacgazdaság pazarló gazdálkodást folytat humán-, így család-vagyonunkkal is. A hazánkban jelen lévő multinacionális cégek – nem Magyarországot sújtó, hanem világtendenciaként őket jellemző

módon – humánvagyon-felélő stratégiát folytatnak: alkalmazottaik széles, humánforrás szempontból a legértékesebb rétegeit a 25 – 45 közötti két évtizedben foglalkoztatják csak, s ezzel a „korai öregedésbe”, az egészségi elhasználtságba hajszolják őket.

76 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Természetes erdőterület az összes erdőterület Levélvesztés

százalékában

(A megfigyelési rendszerben a levélvesztésen a lombozat

veszteségét kell érteni az adott termőhelyen ideálisnak tartott lombsűrűséghez képest.)

Forrás: KSH

Forrás: Mezőgazdasági Szakigazgatási Hivatal

Központ, Erdészeti Igazgatóság

Házasságkötések száma

A házasságot kötők életkora

Forrás: KSH

Forrás: KSH

A házasságot kötők életkora

63. ábra

Forrás: KSH

A háza

A s

h s

á ágk

zas ö

s t

á ése

gkökt é

é s

se v

k á

l

é áso

s vák

lászá

so ma

k száma

Ezer h

E áza

zer s

h s

á ágk

zas ö

s t

á ésr

gk e

öt es

é ő

sr v

e á

eslá

ő so

vák

lászá

so ma

k száma

18

Forrás:

Fo K

rr S

á H

s: KSH

Forrás:

Fo K

rr S

á H

s: KSH

A házasságkötések és válások száma

Ezer házasságkötésre eső válások száma

64. ábra

66. ábra

Ezer f

Een

ze n

r á

f ll

e ó

n h

náállza

ó s

h s

á ágr

zas a

s e

á ső

gra v

eáslá

ő so

vák

lászá

so ma

k száma

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Csökkenő számú házasságkötés

2001-ben 44 ezer házasságot kötöttek, 2007-ben már csak 40 842-t. 1992-höz képest 28%-kal csökkent a házasságkötések száma. A házasságkötés időpontja öt évvel későbbre tolódott.

Növekvő számú válás

2001-ben 1000 házasságkötésre 559 válás jutott, 2007-ben 610, ez 25%-kal több mint 1990-ben. 1960 és 2001 között megkétszereződött azoknak a háztartásoknak az aránya, amelyekben egyedül él valaki.

Forrás:

Fo K

rr S

á H

s: KSH

JÖVŐKERESŐ

77

A népe

A s

n s

é ég

pesszá

é ma

g sz, ájan

mau

, ájr

a 1

n -

u é

á n

r , 1e

- ze

én r, f

eő

zer fő

A népe

A s

n s

é ég

pesvsáélto

g z

v á

á sa

lto –

z

á Te

sa rm

– é

T s

erze

m te

é s

s s

ze z

t a

e p

s o

s r

z o

a d

p á

o s,

ro dás,

fogyás

fo (

g -

y)

á ös

s ( s

-)ze

ö se

s n

zesen

Forrás:

Fo K

rr S

á H

s: KSH

Forrás:

Fo K

rr S

á H

s: KSH

19 19

A

A h

h á

á za

za s

s s

s á

á gk

gk ö

ötté

é se

se k

k é

é s

s v

v á

ál lá

á so

so k

k sz

sz á

á ma

ma

E

E ze

zerr h

h á

á za

za s

s s

s á

á gk

gk ö

ötté

é sr

sr e

e es

es ő

ő v

v á

ál lá

á so

so k

k sz

sz á

á ma

ma

Fo

Forrrá

á s:

s: K

K S

S H

H

Fo

Forrrá

á s:

s: K

K S

S H

H

E

E ze

zerr ffe

e n

n n

n á

á ll

ll ó

ó h

h á

á za

za s

s s

s á

á gr

gr a

a e

e s

s ő

ő v

v á

ál lá

á so

so k

k s

s z

z á

á ma

ma

A népesség

Amíg globálisan a népesség gyors növekedése aggasztja a döntéshozókat, addig a fejlett világ a népességfogyás problémájával van elfoglalva. Persze a világ népessége a fejlett világ népességének fogyatkozása ellenére nő. Amíg a növekedés globálisan veszélyezteti a környezet eltartóképességének megőrzését, addig a fejlett országok népességfogyása lokálisan veszélyezteti a jóléti vívmányok, intézmények fenntartását. Ugyanakkor ezen országok kimondatlanul

Fo

Forrrá

á is

s:

s: vis

K

K S

S szautasít

H

H

ják a fejletlen világ bevándorlóit, mert tőlük is féltik elért jóléti szintjüket.A háttérben még ott húzódik a nemzeti identitás megőrzésének belülről fakadó parancsa is (67. 68. ábra).

A

A n

n é

é pe

pe s

s s

s é

é g

g s

s z

z á

á ma

ma, , jja

a n

n u

u á

á r

r 1

1--é

é n

n, , e

e ze

zerr ffő

ő

A

A n

n é

é pe

pe s

s s

s é

é g

g v

v á

á lt

lt o

o z

z á

á sa

sa –

– T

T e

errm

m é

é s

s ze

zette

e s

s s

s z

z a

a p

p o

orro

o d

d á

á s,

s,

fo

fo g

g y

y á

á s

s ((--)) ö

ö s

s s

s ze

ze s

s e

e n

n

Fo

Forrrá

á s:

s: K

K S

S H

H

Fo

Forrrá

á s:

s: K

K S

S H

H A népesség változása – Természetes

A népesség száma, január 1-jén, ezer fő

szaporodás, fogyás (-) összesen

67. ábra

68. ábra

Forrás: KSH

Forrás: KSH

19

19

A dilemma megoldatlan. A fenntarthatóság szempontjából nyilvánvalóan egy stabil lélekszámú, optimális korosztályi összetételű népesség kialakulására kellene összpontosítani, amely létszámában nem haladja meg a környezet eltartóképességét. Mivel azonban az eltartóképesség a népesség környezeti viszonyának, kultúrá-

jának függvénye, így e viszonyrendszer fejlesztése az elsőrendű feladat. Vagyis a megfelelő válasz a kiművelt népesség.

Jelenleg azonban erre egyre kevesebb esélyünk van. Egyrészt, mert a népesség fogyása miatt jobban aggódunk, mint összetevőinek torzulása miatt, másrészt, mert a korábban híres magyar „szürkeállomány” az oktatási színvonal csökkenése, illetve a külhoni jobb érvényesülés lehetősége miatt megkopott. A nemzetközi téren is „versenyképes” művelt fők elvándorlásával a társadalom egyaránt szenved mennyiségi és minőségi hátrányt (70. 71. ábra).

Csökkenő gyermekáldás, népességfogyás

Magyarország demográfiájára a népességfogyás jellemző. 2001-ben 10 millió 200 ezer volt az ország népessége, 2008-ban 10 millió 40 ezer. Az éves fogyás 25 – 50 ezer fő között ingadozik.

78 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Száz, 20-59 éves nőből a gyermekét egyedül Engedélyezett terhességmegszakítások számának

nevelők aránya, %

alakulása

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Engedélyezett terhességmegszakítások

számának alakulásaTeljes termékenységi aránysz T

áel

mjes termékenységi arányszám

70. ábra

71. ábra

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Magyarországon a nők harmada nem szül gyermeket. 2000-ben 52 572 főállású anya volt, 2007-ben már csak 42 776. A házasságon kívül születettek aránya 2007-ben elérte a 37%-ot, három gyermek közül legalább egy olyan anyától születik, akinek nincs férje. Száz, a 20 – 59 éves korosztályba tartozó nő közül 11 egyedül neveli gyermekét.

Magyarországon a termékenység szintje már hosszú ideje nem biztosítja a népesség egyszerű reprodukcióját. A teljes termékenységi arányszám csökkenésének üteme különösen az 1990-es években gyorsult fel, s 2003-ban érte el a történelmi minimumot az 1,28-as értékkel. 2006-ra az egy nőre jutó gyermekek száma 1,35-ra emelkedett; ez a népesség egyszerű reprodukciójához szükséges szinttől 35,7%-kal marad el. Az EU-ban ugyanekkor a teljes termékenységi arányszám értéke 1,5 volt.

Forrás: KSH

Öregedő népesség

Magyarország korfája, 2008

Be-és kivándorlók száma

A termékenység hosszú távú

(fő)csökkenése és a halandóság ugyancsak hosszú távú emelkedése következté-

ben a népesség életkor szerinti összetételét tekintve fokozatosan öregszik: egyre alacsonyabb a gyermek-korúak aránya és egyre nagyobb az időskorúaké, ami nemcsak népesedési, de súlyos gazdasági problémák jelenlegi és eljövendő forrása is (72. 73. ábra).

Egyre több be-és kivándorló

A Magyarországra bevándorlók száma általában 5 – 10-szer haladja meg a kivándorlók számát. Ez utóbbi csoport az elmúlt évtizedben emelkedő tendenciát mutat – egyre többen vándorolnak el az országból.

1995 óta kisebb-nagyobb ingadozások mellett mérsékelt emelkedés jellemzi a belföldi vándorlást. Száma 2006-ban 489 ezer fő volt, azaz 13%-kal haladta meg az előző évi és 20%-kal az 1995. évi értéket. 2006-ban 254 ezer lakos változtatott állandó és 236 ezer ideiglenes lakóhelyet.

Forrás: KSH

Forrás: KSH

20

JÖVŐKERESŐ

79

Száz, 20-59 éves nőből a gyermekét egyedül

Engedélyezett terhességmegszakítások számának

Száz, 20-59 éves nőből a gyermekét egyedül

Engedélyezett terhességmegszakítások számának

nevelők aránya, %

alakulása

nevelők aránya, %

alakulása

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Teljes termékenységi arányszám

Teljes termékenységi arányszám

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Magyarország korfája, 2008

Be-és kivándorlók száma

Magyarország korfája, 2008

Be-és kivándorlók száma

(fő)

(fő)

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Magyarország korfája, 2008 (fő)

Be és kivándorlók száma

72. ábra

73. ábra

Forrás: KSH

Forrás: KSH

20

20

2006-ban Pest, Komárom-Esztergom és Győr-Moson-Sopron megyék voltak a fő vándorlási célterületek.

A legnagyobb belföldi vándorlási veszteséget Borsod-Abaúj-Zemplén, Jász-Nagykun-Szolnok és Tolna megye szenvedték el. 2006-ban Budapest helyzete sajátos volt: ugyan még jelentős az elvándorlás, de ennek üteme az elmúlt évek során számottevően mérséklődött, ugyanekkor a Magyar Nemzeti Fejlesztési Stratégia a „mo-bilitás növelését” pozitív követendő prioritásként tartalmazza (74. ábra).

Községekben, városokban és Budapesten élők

száma, fő

Forrás: KSH

Községekben, városokban és Budapesten élők száma, fő

74. ábra

Forrás: KSH

Foglalkoztatottak száma,

Foglalkoztatottak száma korcsoportok szerint,

ezer fő

ezer fő

80 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Forrás: KSH

Forrás: KSH

21

Egyre több városi lakos

1960-ban 6 millió ember élt községekben, közel 2 millió Budapesten és valamivel több mint 2 millió városokban. Mára a községekben élők száma felére csökkent, akik városokba áramlottak, vagy Budapest agglomerációjába költöztek. Budapest lakossága, az agglomerációba vándorlás miatt, valamivel az 1960-as évek szintje alá csökkent. A városokban, illetve községekben élők aránya jelenleg 60-40%.

A nemzet

A múlt rendszer utolsó fázisában és a rendszerváltást követő időszakban felfokozottan nemzetiek voltunk, miközben a jelzett közel fél évszázadban – a környező országokkal ellentétben – elvétettük a magyar nem-zetpolitikai stratégia kialakítását. Nemzeti összetartozási érzésünk ugyancsak megkopott. A nemzet tagjainak többsége nem ismeri a múltját, eredetét és szenvedéstörténetét. A „történelem” mindig talált ürügyet a nemzet megosztására, vagy ha éppen szándék lett volna az egyesítésre, akkor fellelte az ezeket romboló mechanizmusokat.

A magyarság határainkon túlra kényszerült részeivel a kapcsolat több mint fél évszázadon keresztül politikai program szintjén elhallgatott és tiltott volt, s csak a veszélyeket is vállaló családok kapcsolattartása, a „né-

pi-társadalmi diplomácia” eszközei őrizték meg az összetartozás tudatát. A rendszerváltást követően a nemzet itthon lévő részét lekötötték a változás hozta kihívások, amelyeknek jónéhányan az anyagi gazdagodás és a fogyasztási vágyak beteljesítésével tettek eleget. Ebben az időszakban hanyagolták a nemzeti összetartozás kérdéseit, sokan feltételezhetően még féltették is a határon túliaktól a jóléti eredményeket. Ebben az időben a nemzeti kérdés megoldását a politika az európai integrációtól várta. A kisebbségi kérdések tisztázatlansága nem lett akadálya a Közösséghez való csatlakozásnak, majd a csatlakozott országok tagállamként már belpoli-tikai érdeküknek megfelelően „kártyázhattak” a kisebbségi kérdéssel.

A fentiek ellenére a rendszerváltást követően a nemzet kulturális integrációja kérdésében több jelentős lépés és eredmény is született. Kisebbségi törvényünk alapgondolatai – a személyes és a nemzeti identitáshoz való jog és az identitásváltás szabadságának az emberi jogok továbbfejlesztését jelentő elvei – az autonómia törekvések alapjaként és mintájaként szolgáltak és szolgálnak ma is. Megalapították az azóta is működő, a nemzeti kulturális és nyelvi „újraegyesítést”, illetve szocializációt szolgáló, világhatókörű és -színvonalú Duna Televíziót; megszületett, s kedvező hatást fejtett ki az útlevél, valamint történtek elemi, vállalkozói lépések a gazdasági együttműködésre is. Megszülettek azok a fórumok, amelyeken párbeszédet lehetne folytatni, s a legnagyobb eredményként létrejött a történelmi egyházak közötti határon átnyúló együttműködés is.

Mindezek az eredmények nem pótolták a nemzetiségi autonómiát és a nemzet kulturális integrációját biztosító politikai stratégia és intézményrendszer hiányát, sem azt, hogy az Unióban nem tudtuk elérni nemzeti kisebbségünk autonómia jogainak elismerését és támogatását.

A nemzeti integrációval szemben az országhatáron belül is tovább folytatódott a nemzet hazai részének megoszlása, amely még az anyanemzeten belüli egyetértést is megakadályozta legfontosabb ügyeinkben.

Magyarország nemzeti jövőkép, cél és identitástudat nélkül sodródik a külső körülmények alakulásának megfelelően, amivel szemben a nemzet elvesztette az ellenállásra való képességét. A nemzeti összetartozásában megrendült nemzet a jobbítás érdekében – amin csak gazdasági felemelkedést értett – maga kínálta fel magát a globalizáció által véghezvitt világtendenciáknak, aminek hatására társadalmi és környezeti javainkat átenged-tük a külső érdekeknek. Megalapoztuk hosszú távú függőségünket, és végül a célt eltévesztve még gazdasági létünk is rendkívüli mértékben összezsugorodott.

JÖVŐKERESŐ

81

Gazdasági aktivitás

Kevés foglalkoztatott

Magyarországon közel 4 millió foglalkoztatott van. 1992-ben egy még viszonylag magas szintről (4 millió 26 ezer fő) 1996-ra a mélypontra zuhant a foglalkoztatottak száma (3 millió 605 ezer fő), majd lassú növekedés kezdődött. 2003-tól folyamatosan meghaladta a 3 millió 900 ezret, de egyszer sem érte el az 1992-es szintet. 2007-ben a 0

K –

Kö

ö 59

zs

zsé é

é v

ge e

gek sek

kbe

ben, t öbb

n, vvááro mint

rosso

okkb egytiz

baan

n éés ede

s B

B u

ud élt

dap oly

apest an

esten

en háztartásban,

ééllő

őkk

melynek egyetlen

tagja sem volt foglalkoztatott, vagyis a háztartás

szmegél

szááma

ma, ,fhe

fő

ő tésének forrása nem munkából származó jövedelem volt.

Az alulfoglalkoztatottság kialakulásának legfőbb oka a profitmaximálás kényszere miatti munkahatékonyság, azaz egyre kevesebb munkavállalótól egyre több feladat teljesítését várják el. Ez nem csupán kevés embert enged hozzáférni a munkához, de azon kevesek energiáját is elszívja, munkaerejét feléli, akik dolgoznak.

A korábbi, alacsony munkahatékonyság költségeit a vállalatok a termelési eredményükből fizették ki, ami a mai értékítélet szerint „megengedhetetlen” volt a versenyképességük miatt. Ez az érv azonban aligha állja meg a helyét, a méltányosság ugyanis csak attól függ, hogy a tulajdonos a profitjából mennyit hajlandó áldozni társadalmi és környezeti célokra, anélkül hogy a versenyképes értékesítési árat veszélyeztetné. Reménytelen a foglakoztatás növelésére tett erőfeszítés addig, amíg a tulajdonos tudja azt, hogy a számára fölösleges, „selejt”

munkaerő szociális terheit átháríthatja a társadalomra, az ugyanis nem fog vele szemben követelésekkel fellépni, mert fél, hogy máshová megy

Fo

For rráás:

s: a

K

KSvSálH

H lalat az országból. Ezen a járulékengedmények sem valószínű, hogy segítenek, azokat könnyen felemésztheti a profitmaximálás (75. 76. 77. 78. ábra).

A képzetlen, kétkezi munkára alkalmas munkaerő kiesését az egyre növekvő gépi munka is gyorsította, különösen a mezőgazdálkodás, az építőipar és a kézműipar területén. Az olcsó erőforrásokkal hajtott gépek elvették az emberektől a munkát, a drága emberi munkaerő versenyképtelen lett a gépi munka F

F o

o g

gl laallkko

o zt

ztaatto

ot ttaakk sszzááma

ma, ,

F

F o

o g

gl laallkko

o zt

ztaatto

ot ttaakk sszzááma

ma kko

o rc

rcsso

o p

p o

o rt

rt o

okk sszzeeri

ri n

nt t,,

ez

ez er

er ffő

ő

eeze

zer r ffő

ő

Fo

For rráás:

s: K

K S

S H

H

Fo

For rráás:

s: K

K S

S H

H Foglalkoztatottak száma korcsoportok

Foglalkoztatottak száma, ezer fő

szerint, ezer fő

75. ábra

76. ábra

Forrás: KSH

Forrás: KSH

82 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

21

21

A mu A

nk m

a u

n n

é k

lk a

ü n

li é

e lk

k ü

s li

z e

á k s

ma zlá

e ma

g l

ma e

g g

a ma

sa g

b a

b s

i a

s b

k b

ol ais k

v o

é l

gai

zev

t é

t g

séze

g t

ü ts

k ég

sz ü

erk

i sz

nt, er

ezint

er , fez

ő er fő

A munkanélküliek száma legmagasabb iskolai végzettségük szerint, ezer fő

Forrá Fo

s: Lrr

a ás:

ko L

ss a

á ko

gi ss

m á

u g

n i m

kae u

r n

ő ka

feler

m ő

é fe

ré lsmérés

A munkanélküliek száma legmagasabb iskolai végzettségük szerint, ezer fő

77. ábra

Forrás: Lakossági munk Fo

aer g

ő la

f F

l o

k g

o

elmér l

zta

és lk

t o

ot zt

ta a

l to

n t

e ta

m l rn

e e

n m

d

e rle

k n

e d

z e

ő lk

h e

á ző

zta h

rt ázta

so rtá

kb so

an kb

él an

ők aérlő

á k

ny ar, ány

% a, %

Forrás: Lakossági munkaerő felmérés

Foglalkoztatottal nem rendelkező háztartásokban élők aránya, %

Forrá Fo

s: r

E rá

U-s:

L aE

b U

o -

uL

r ab

F o

or ur

ce Fo

S r

u ce

rv

e S

y u

( r

L v

Fey

S),( LF

NeS)

w , N

Cr e

o w

n

o C

s ronos

Nyug Ny

dí u

ja g

s d

okíja

, j s

á ok

ra , j

dé ára

ko dé

so ko

k, so

egyk,

é eg

b elylé

á b

tá ell

sb átá

an sban

A sze A

gésze

ny g

séény

gi asré

á gi

ny a

r

Máany

gy M

ar a

o g

r y

s a

z r

á orsz

gon, á

gon,

része r

s é

üs

l ze

ő s

k ü

szlő

á k sz

ma, á

e

Fo ma

zre

r r

á , s: fe

ő z

E e

U r

- f

L ő

abour Force Survey (LF ko

S), r Ne ko

cso

wp r

C cso

or

r toon p

k

osor

szto

erk

i sz

nt, er

% int, %

Foglalkoztatottal nem rendelkező háztartásokban élők aránya,%

78. ábra Nyugdíjasok, járadékosok, egyéb ellátásban

A szegénységi arány Magyarországon,

Forrás: EULabour

részesülők száma, ezer fő

korcsoportok szerint, %

Force Survey (LFS), New Cronos

olcsó munkaerejéhez képest. A társadalom nem ismeri a negatív külső költségek (negatív externáliák) tanát, így csak azt látja, hogy a gépi munka termelékenysége hasznot hajt neki. A negatív külső hatá-

sok által megtestesülő társadalmi költségeket viszont nem méri fel, pedig közvetve és közvetlenül ezek többszörösét fizeti meg. A magas élőmunka-ráfordítással megvalósuló tevékenységeket – kézművesség, szerves gazdálkodás, házi feldolgozás – a magas munkaköltségek miatt a piac versenyképtelenséggel bünteti, ugyanakkor nem ismeri el a tevékenységek alacsony külső költségeit.

Forrá Fo

s: r

K rá

S s:

H KSH

Forrá Fo

s: r

K rá

S s:

H KSH

Forrás: KSH

Forrás: KSH

JÖVŐKERESŐ

83

22

22

22

A munkanélküliek száma legmagasabb iskolai végzettségük szerint, ezer fő

Az elhibázott bér- (alacsony bérek) és adópolitika (magas adók és járulékok) következtében a foglalkozta-Forrás: Lakossági munkaerő felmérés

tásnak további problémákkal is meg kell küzdenie. Ezek közé tartozik többek között a foglalkoztatás-és vállalkozás-ellenes adó-és járulékpolitika kikényszerítette F

„f ogl

ekeatlk

e foztat

oglal ot

kotal

zta nem

tás”, rendel

amely kező házt

önmaga a

el rtá

len so

ha kb

tv an

a élők ará

csökkenti nya, %

az adóbevételeket, valamint a nyugdíj és a biztosítás hiánya miatt hátrányos a foglalkoztatottakra nézve is.

Sok, látszólag tehertételt képező nyugdíjas

2007-ben közel 3 millió nyugdíjas élt Magyarországon. Közülük 2 millió töltötte be a nyugdíjkorhatárt.

1990-ben 540 ezer rokkantnyugdíjas élt Magyarországon, 2007-ben 810 ezer.

A nyugdíjasoknak az elöregedésünkből következőnél magasabb lélekszáma az elhibázott adó-és járulékpolitikából következő téves foglalkoztatáspolitika következménye: jelentős rétegeket a munkanélküliségből menekítettek át e módszerrel az állami ellátásba, és okoztak így valóban nehezen viselhető terheket a nyugdíjbiztosításnak. Ugyanakkor, mivel az értékteremtés módjai között nem tartjuk számon az otthon, a család számára végzett teremtő, szolgáltató tevékenységeket, Fo a n rrás: EU-La

yugdíjasokabo

t ur Force

inkább Su

társ rvey (L

adalmi FtS), New

ehernek Cro

tartnos

juk,

mintsem társadalmi tevékenységet folytatók nélkülözhetetlen rétegének (79. ábra).

Nyugdíjasok, járadékosok, egyéb ellátásban

A szegénységi arány Magyarországon,

részesülők száma, ezer fő

korcsoportok szerint, %

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Nyugdíjasok, járadékosok, egyéb ellátásban részesülők száma, ezer fő

79. ábra

Forrás: KSH

22

Kétféle analfabétizmus

2008-ban Magyarországon legalább 100 ezer, a szó eredeti értelmében vett analfabéta, és több mint 1 millió funkcionális analfabéta élt. Az általános iskolát végzettek egyharmada funkcionális analfabéta. Ők azok, akik iskolai bizonyítványuk szerint tudnak írni, olvasni, számolni, ám ezek a készségeik nem elegendőek az ismereteik megújítására, bővítésére. Ilyen mennyiségű képzetlen munkaerő foglalkoztatása meghaladja a lehetőségeinket.

84 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

A munkanélküliek száma legmagasabb iskolai végzettségük szerint, ezer fő

Forrás: Lakossági munkaerő felmérés

Foglalkoztatottal nem rendelkező háztartásokban élők aránya, %

Többféle szegénység, leépített szociális állam

Veszélyes, a nemzetközitől eltérő tendenciák a hazai szegénység-értelmezésben. A nyugati szegénység-értelmezésekben már a hatvanas években megjelent a nálunk még ma sem általánosan ismert, s ezért államilag kezeletlenül hagyott „újszegénység” fogalma. A piac a jövedelmek centralizációja és koncentrációja révén tömegesen termeli a szegénység klasszikus, az anyagi javakban való szűkölködésben kimerülő változatát.

Az újszegénység fogalmát a jóléti állam jelenségeit megfigyelők dolgozták ki, akik megdöbbenve tapasztalták, hogy a jóléti államban megjelentek a „támogatás-és juttatásszegények”. A nyolcvanas évek Amerikájában a feketék gettói láttán a szegénységgel kapcsolatban felismerték a társadalom alatti helyzetbe száműzöttséget, amit „underclass” néven illettek, azaz osztály alatti, a szervezett társadalom alatt lévőknek nevezték ezeket az embereket. Az amerikaiaknál őszintébb franciák az „enclosure” fogalmát alkalmazták a Franciaországban letelepedett arabokkal kapcsolatban, ami a szervezett társadalomból kirekesztetteket jelentette. Ezzel kiléptek abból a fogalomból, ami a szegénységet az anyagi-tárgyi javakkal való ellátottság szintjére egyszerűsítette, s Forrás: EULabour Force Survey (LFS), New Cronos

bevezették a társadalmi szegénység fogalmát (80. ábra).

Nyugdíjasok, járadékosok, egyéb ellátásban

A szegénységi arány Magyarországon,

részesülők száma, ezer fő

korcsoportok szerint, %

Forrás: KSH

Forrás: KSH

A szegénységi arány Magyarországon, korcsoportok szerint,%

80. ábra

Forrás: KSH

22

Táguló szegénységi körök, növekvő szegénységek.

A fentiek következtében a sok évtizeddel ezelőttről örökölt klasszikus, az anyagi javak hiányában megnyilvánuló szegénységünk mára a családok, a bérek, az intézményeink, a vállalkozóink és az államunk elszegényítésével, egyre növekvő kifosztásával egészült ki a rendszerváltásaink hatására, aminek következtében országunkra a sokszoros szegénység jellemző. Ez, a válságainkból való kilábaláshoz szükséges pénzbeli, anyagi, emberi és intézményi, társadalmi forrásaink szűkössége miatt, a társadalom fejlettségének visszaeséséhez vezetett, s az ellátottság szempontjából is szétszabdalta korábban integráltabb nemzetünket. Mindezek következtében megjelentek a szegénység alatti élethelyzetek és társadalmaik – a roncs-és páriatársadalmak – s ez a helyzet tovább romlik, ha nem teszünk ellene.

JÖVŐKERESŐ

85

Klasszikus értelemben a szegénységi küszöb alatt él az, aki a szervezett gazdasággal kapcsolatban áll, s akinek a családi jövedelemből rá eső részesedése a társadalmi juttatások figyelembevételével együtt sem haladja meg az átlagjövedelem 60%-át.

A szegénységi arány a teljes népességre vonatkoztatva emelkedő tendenciát mutat. A gyermekszegénysé-

get (0 – 15 év) vizsgálva szembetűnő, hogy követi az országos átlagot, bár annál minden évben magasabb.

A teljes népességben a szegénység 11%-ról 16%-ra növekedett, addig a gyermekszegénység esetében a növekedés 17%-ról 25% lett, azaz 2005-ben a kiskorú népesség negyede élt a szegénységi küszöb alatt.

A fiatalkorúakat (16 – 24 év) kevésbé érinti a szegénység, mint a legfiatalabb (0 – 15 éves) korosztályt, bár az országos átlagnál minden évben magasabb ez az érték. Emellett az életkor növekedésével általában csökken a szegénységi arány, az idősebb korosztályokban átlag alatti. A legutolsó évben a magyar adat az EU-15-ök átlagával volt azonos, de a gyermekek szegénysége azt meghaladta, az időseké pedig jelentősen alatta maradt.

Az eltartás valós és látszólagos konfliktusai

A klasszikus – és klasszikusan hibás – „eltartás” fogalom alapján a teljes idős népességet az eltartottak közé sorolják. Ezzel mesterséges nemzedéki ellentétet váltanak ki köztük, és egyrészt a bérből és fizetésből élők, másrészt a támogatásokból, segélyekből élők között. Amennyiben azonban a teljes értelemben vett társadalom-gazdasági reprodukcióban teljesítményt nyújtókat vesszük figyelembe, és elismerjük jogosultságukat az ellenszolgáltatásra teljesítményükért cserébe, akkor az eltartottak lélekszáma jelentősen lecsökken. Kiderül ugyanis, hogy a – humángazdasági és háztartási értelemben – még munkaképes idősek értéket termelnek, s képesek önmaguk fenntartására. Ennek következtében, velük kapcsolatban nem eltartási kiadások merülnek fel, hanem megtakarításokat könyvelhetünk el, aminek elismerése megszünteti a nemzedékek közötti eltartási, elosztási konfliktusokat.

A jelenlegi profitmaximáló versenygazdaságból kirekesztettek eltartása már valóban függ az aktív korú népesség létszámától, ezért az idős és a fiatalabb aktív népesség létszámát viszonyítjuk egymáshoz, és ezzel szítunk közöttük mesterséges konfliktust. Aktív életkorúaknak a modern piacgazdaságban jelenleg a 20

– 59 éveseket tekintjük, a globalizáció piac feletti gazdaságában azonban, ennek az időszaknak csupán a fele

– a 25 – 45 év közötti két évtized – az aktív foglalkoztatás időtartama. A 20 éves alsó korhatár az iskolai tanulmányok befejezéséhez, a 60 éves felső korhatár az öregségi nyugdíjazáshoz kapcsolódik a modern piacgazdaságban. A globalizációs vállalkozásoknál a felfokozott profitéhség és a technikai-műszaki géppark ritmusa csökkenti a foglalkoztatottak „munkaélettartamát” a felére. A függőségi arány kifejezi az egy aktív korúra jutó eltartási kötelezettséget.

A mutató értékét hosszabb távon a gyermekvállalási kedv és a halandóság alakulása, valamint a vándor-mozgalom befolyásolja. Amint azt a trendek történelmi változásai mutatják, a függőségi arány a gyermekvállalási kedv mérséklődésével magas szintről lecsökken, majd az életkor kitolódásának következtében feljön az alacsony szintről. Utóbbi folyamat bontakozik ki napjainkban – különösen a fejlett országokban –, és állít a társadalmak elé rendkívül komoly, hosszú távú kihívásokat.

Magyarországon, 1980 elején a modern piacgazdaságban a függőségi arány értéke 0,819 volt, tehát 1000 aktív korúra 819 nem aktív korú jutott. Az 1990-es évek termékenységi hullámvölgye a mutató 86 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

értékét 0,8 alá vitte, a legalacsonyabb értéket (0,756) 2006-ban figyelhettük meg. Ez egyúttal a hosszabb távú trend mélypontja is volt, mivel az előreszámítások a jövőben folyamatos és jelentős emelkedést jeleznek. A függőségi arány értéke 2050-ben 1,2, 2100-ben 1,4 körül lehet a népesség-előreszámítás alapváltozata szerint.

A globális vállalkozások esetében a függőségi arány a becslések szerint már ma eléri az 1,2-es értéket, ami ennek a vállalkozástípusnak a gazdasági irracionalitására irányítja a figyelmet.

2008-ban 100 ember közül 22 fő 15 évesnél fiatalabb, 24 fő 65 évesnél idősebb volt. A teljes népesség eltartottsági rátája 42 körül mozog. Ezt az egyensúlyt a fiatalkorú népesség csökkenő és a 65 évesnél idősebb népesség növekvő aránya stabilizálja – időlegesen. A tényleges folyamatot az öregedési index meredeken emelkedő értéke demonstrálja. A globalizáció okozta „korai öregedés” az öregedési index meredekségét ugrásszerűen megnöveli. Ennek hatása az ott foglalkoztatottak viszonylag alacsony, a népesség 5-6%-át magábafoglaló aránya miatt még kevéssé érzékelhető, kiterjedése esetén azonban drámai – és látszólag váratlan – romlásokat okoz.

A romakérdés

A romakérdésről ma nem lehet úgy beszélni, hogy az ne okozzon ellenérzést, és talán éppen ez jellemzi legjobban a kiéleződött helyzetet.

Nem véletlen, hogy ez az állapot éppen a rendszerváltás után alakult ki. Úgy vélhetnénk, hogy a gazdasági növekedésből származó, adók, járulékok formájában elvont jövedelmek újraelosztása bővített lehetőségeket teremtett a szociálisan rászorulók támogatására – és ez valóban így is van. Csakhogy a tőkemaximáló gazdaság több embert rekesztett ki a foglalkoztatásból, mint amennyit el lehet látni az állam által beszedett haszonból.

Az alacsonyan tartott béreken szükségszerűen magas adóterheket kell érvényesíteni a bevételek érdekében, ami panasszal tölti el a munkaadókat és a munkavállalókat egyaránt. A magas adó-és járulékterhek miatt panaszkodó, egyre kevesebb foglalkoztatott az állam szociális költekezését úgy ítéli meg, hogy az ő munkájuk jövedelméből támogatják a rászorulókat. A szolidaritás érzése sokáig fennállt, de egyre inkább eltűnik, ha maga a foglalkoztatott is kiszolgáltatott helyzetbe kerül alacsony jövedelme miatt.

Ebben a vonatkozásban még csak általában a foglalkoztatottak és a szociálisan rászorulók viszonyáról beszéltünk, anélkül hogy ezt a romakérdésre vetítettük volna. Mindebből úgy válik romakérdés, hogy a jövedelmi szegénységet bővítetten újratermelő mechanizmusok a kisebbségi roma társadalmat nagyobb arányban sújtják, mint a többségi társadalmat. A többségi társadalom viszont a romák leszakadásában látja nagyobb áldozatvállalásának okát, és ezt az érzést hozzáadja a már régebbről hurcoltakhoz. A mélyülő szegénység ez-után újabb ellentétek forrásává válik, miután megjelenik a „szociális bűnözés”, amelyet a többségi társadalom egyértelműen a romákhoz köt, és ellenszenvvel nézi, hogy a hatóságok ezt eltűrik.

A „versenytársadalom” hátrányai itt válnak kitapinthatóvá. A kisebbségi társadalom hátránya az eleve meglévő, de egyre bővülő, szakadékká váló tudásbeli leszakadása miatt tovább nő. A verseny nem várja meg, amíg ez az ismeretekben, pláne modern tudásban szűkölködő réteg felemelkedik, így az ismereti és informá-

ciós szakadék egyre nő.

100 roma gyermek közül 44 végzi el az általános iskolát; 20 kisegítő iskolát, 11 középiskolát végez, és csak 1 szerez főiskolai vagy egyetemi diplomát (82. ábra).

JÖVŐKERESŐ

87

Függőségi arány, %

100 roma gyerek közül...

100 roma gyerek közül...

82. ábra

Függ

Fü ős

gg é

ő gi

sé a

gir á

a ny

rá , %

ny, %

100

10ro

0 m

roa

mgay e

g r

y ek

r ekö z

k ü

ö l...

zül...

A helyzetet tovább súlyosbítja a társadalmi elkülönülés, ami csak fokozódik a kisebbségi és a többségi társadalom egymásra kivetülő gyanúja, növekvő gyűlölete miatt. A teremtő, együtt alkotó érintkezés hiányában Élveszületése nehé

k szá z

m ért

a, elme

ezer ls

a segítsége

kosra

t nyújtani, nehé

Csec z

se átadni

mőhal az

and ismer

óság, e teeke

zer t,

é az

lveséle

zültmód

öttre beli, viselkedési mintázatokat.

Az elkülönülésnek egyre inkább kialakul egy területi megnyilvánulása is, ami a vidéki perifériákat sújtó piaci mechanizmusok fokozott szegénységteremtő ereje, és ennek következtében a vidéki népesség kontraszelekci-

ója miatt jön létre. A perifériákon kialakuló, többszörösen kiválasztott „roncstársadalomban” az idősek, a romák, az anyagilag tehetetlenek, a segélyezettek és/vagy önkormányzati közmunkások kényszeregyüttléte alakul ki, amiből egyre fogy a belső teremtő erő.

Mennyire egészséges a magyar ember?

A hajtóerőkből származó környezeti terhelések és az ezekből következő környezeti állapotváltozások végső

hatásviselője az ember. A természeti és a társadalmi környezetből érkező terhelések megszabják az emberek egészségi állapotát, behatárolják boldogságukat és megelégedettségüket (83. 84. ábra).

Forrás: KSH

Élv

Ées

lv z

e ü

s le

züté

lese

té k

sesz

k á

sz Fo

máa,

m r r

a, á

e s:

ze

e rK

l

zerS

a l H

ko

a s

k r

o a

sra

Csec

Cs s

e e

c m

seőha

mő la

hand

la ós

nd á

ó g,

sá e

g,z erz é

erlv

ées

lv z

e ü

s lzö

üttr

lö e

ttre

Születéskor várható élettartam, év

60 éves korban még várható élettartam, év

Forrá

Fors:

r

á K

s: S

H

KSH

Forrá

Fors:

r

á K

s: S

H

KSH

Forrás: KSH

Sz Élv

ü

Sz e

leütszüle

é

lesko

té té

r v

skorá rh

vá at

rhaFo

ó téó rr

leéá

sek száma, etts:

za

let rtK

ta S

art H

er lak

aosr

m, é

m av

, év

60 é

60 é Csecsem

ves

vekso r

k b

o a

r ő

b halandós

n am

n ég

mévá

g ág

rh

vá , e

at

rh z

ó

ater élv

éóle

étt

le e

attszülö

rta

arm

ta, t tr

é

m, e

v év

83. ábra

84. ábra

Forrás: KSH

Forrás: KSH

23

88 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Forrá

Fors:

r

á K

s: S

H

KSH

Forrá

Fors:

r

á K

s: S

H

KSH

2323

Fü Fü

gg gg

ős ő

é s

gi é

gi

ar

áará

ny, ny

% , %

10 10

0 r 0

o r

mo

a m

g a

y g

ery

ee

kr e

k k

ö k

z ö

ü zü

l... l...

A nyugati irodalom a globalizáció első szakaszát „kockázat-társadalomnak” nevezte el, hogy kifejezze annak az emberi élet földi lehetőségét kockára tévő természetét. Ebből következik, hogy a globalizáció megváltoztatta

É a

lv modern

É

e lv

s e

z s

ü z

le ü

té –

le é

t

se s

ék a

se minden

k

sz sz

ám á

a m

, a

e társ

, e

zer l adalom-

ze

ar

k la

o k

sro

as freajlettségi szinte

Cs t

e jel

Cs

cs lemz

ec

e s

m e

ő ő

m

ha –

őlabe

hal

ndtegségspektrumo

and

ós ó

á s

g, á

g,

ez e

er z

e

é r

lv é

es t

lvz is

eül.

söA

z

ülmodern

ö

ttr ttr

e e

betegségspektrumban a biológiai kórokozók hatástalanítását követően a rosszul értett jól-lét, a kényszerű

rossz étkezés és a mozgáshiány betegségei kerültek előtérbe. A globalitás társadalom-szervezetének kocká-

zatjellegét fejezi ki a betegségspektrum, és ennek nyomán részint a betegség-, részint az egészségfelfogás átalakulása. Napjainkra a gazdasági, foglalkoztatási, egzisztenciális bizonytalanságok és kockázatok, a politikai, valamint a környezeti kockázatok miatt kialakuló betegségek foglalták el a betegségspektrum halálokainak vezető helyeit. Végül az orvostudomány – a modern orvoslás sok haszonnal és tévedéssel járó kerülő útját követően – visszajutott az egészségfejlesztés szükségességének felismeréséhez, s az ezt szolgáló intézményrendszer kifejlesztéséhez.

Ezzel szemben az utóbbi fél évtizedben a hazai orvoslás és intézményrendszere messzire került a nemzetközi színvonaltól: azon kevesek részére, akik képesek azt megfizetni, minden korszerű egészségfejlesztési módszer elérhető, a többség számára azonban az elemi gyógyulási feltételek sem biztosítottak (85. 86. 87. 88. ábra).

ForFo

rá rr

s: á

s:

K

S K

H SH

ForFo

rá rr

s: á

s:

K

S K

H SH

Sz Sz

üle ü

t le

é tésko

skor v r

á v

rháarh

tóa

t

é ó

le é

ttle

a t

r t

t a

a rt

m a

, m

é ,

v év

60 60

é é

ve ve

s k s

o rko

barb

n an

m

é m

g é

v g

á v

rháarh

tóa

t

é ó

le é

ttle

a t

r t

t a

a rt

m a

, m

é ,

v év

ForFo

rá rr

s: á

s:

K

S K

H SH

ForFo

rá rr

s: á

s:

K

S K

H SH

Születéskor várható élettartam, év

60 éves korban még várható élettartam, év

85. ábra

86. ábra

Forrás: KSH

23 Forr

23 ás: KSH

Az egészséget a környezeti tényezők, az egyén életmódja és szemlélete, valamint az egyén és a társadalom gazdasági lehetőségei együttesen alakítják, és ezek szerepe sokszor külön-külön is kimutatható.

A globalitásban ezeket a tényezőket, amint azt jeleztük, nemzetek feletti gazdasági, politikai és természeti kockázati folyamatok alakítják.

A társadalmi-gazdasági helyzet összefüggését az egészséggel a modernitás körülményei között, egy összetett mutató, az úgynevezett deprivációs index írja le. Az index – különböző mértékben súlyozva – figyelembe veszi a jövedelmi viszonyokat, az iskolázottságot, a munkanélküliséget, a gyermeküket egyedül nevelő nők, valamint a nagycsaládok arányát, a lakósűrűséget, valamint a 100 főre jutó személyautók számát.

JÖVŐKERESŐ

89

Egészségesen várható élettartam születéskor, Egészségesen várható élettartam 65 éves korban,

év

év

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Egészségesen várható élettartam

Egészségesen várható élettartam

születéskor, év

65 éves korban, év

87. ábra

Halálozás fő 88

bb . oábr

k a

ok szerint, fő

Forrás: KSH

Forrás: KSH

A mutató településszintű vizsgálata alapján megállapítható, hogy a depriváció növekedése és a korai halálozás (15 – 64 éves korban) mértékének emelkedése között, mindkét nem esetében statisztikailag szignifikáns ösz-szefüggés áll fenn. A legmagasabb a halandóság a leginkább deprivált észak-magyarországi és észak-alföldi régióban. Hasonlóan összefügg a szociális helyzet a tüdő, a gyomor és a méhnyak rosszindulatú daganatos betegségeivel, valamint a keringési betegségek miatti halálozás területi eloszlásával. Ezzel szemben a vastag-bél- és az emlődaganatok miatti halálozás a jobb szociális helyzetű országrészekben gyakoribb (89. ábra).

A környezeti tényezők jelentőségét egészségünk alakulásában az ivóvízminőséggel, a levegő szennyezettségével és a klimatikus visz

Forrás: K on

SH yokkal való összefüggés szemlélteti a legjobban.

A folyamatos, jó minőségű és megbízható ivóvízellátás alapvető jelentőségű a lakosság egészsége szem-Halálozás főbb okok szerint, 1992

Halálozás főbb okok szerint, 2007

pontjából. A 2007. évi mérések alapján a legtöbb embert érintő szennyező anyag az ammónium (593 településen élő közel 1,6 millió lakos) és az arzén (411 település csaknem 1,5 millió lakosa). Sok település ivóvizében található a határértéket meghaladó mennyiségben mangán és vas (368, illetve 216 települé-

sen közel 1 millió, illetve 370 ezer lakos). Magyarország ivóvizeinek 80%-ában igen alacsony a jódkon-centráció. A nem megfelelő mennyiségű jódbevitel a pajzsmirigyhormon elégtelen termelődéséhez és számos betegség (például golyva, anyagcserezavarok, csökkent szellemi képesség) kialakulásához vezethet. Az Egészségügyi Világszervezet (WHO) ajánlása szerint törekedni kell arra, hogy a gyermekek körében a golyva gyakorisága ne haladja meg az 5%-ot. Ezzel szemben az ország néhány megyéjében a golyva ennél lényegesen gyakoribb, például a rosszabb szociális helyzetű észak-magyarországi régió egyes terü-

letein a 30%-ot is meghaladja.

Víz eredetű megbetegedések kialakulhatnak a vízben előforduló kórokozók (vírusok, baktériumok és egyéb patogén szervezetek), vagy a vízben található kémiai anyagok miatt. Magyarországon az ezredforduló óta Forrás: KSH

Forrás: KSH

2001-ben, 2003-ban, 2004-ben és 2006-ban fordult elő 1-1 ivóvíz eredetű járvány, amelyekben összesen közel 4000 személy betegedett meg. Ebből a legjelentősebb a 2006-os miskolci ivóvízjárvány volt, amely-24

90 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Egészségesen várható élettartam születéskor, Egészségesen várható élettartam 65 éves korban,

év

év

Forrás: KSH

Forrás: KSH

Halálozás főbb okok szerint, fő

Forrás: KSH

Halálozás főbb okok szerint, fő

89. ábra

Halálozás főbb okok szerint, 1992

Halálozás főbb okok szerint, 2007

Forrás: KSH

nek során több mint 3600 megbetegedést regisztráltak. Fürdővíz eredetű járvány 2000-ben és 2002-ben fordult elő (1 és 3 esetben), a megbetegedett személyek száma 36, illetve 143 fő volt.

A levegőminőséget tekintve, jelenleg a hazai nagyvárosokban a közlekedési eredetű légszennyezés (elsősorban a szállópor szennyezés) a legjelentősebb, de a lakossági fűtés és az ipari tevékenység is jelentős kibocsátó tényező. A kémiai légszennyező anyagok közül igen fontos a szálló por, ami a levegőben szuszpendált szilárd és/vagy folyékony részecskék elegye. A szálló port két nagy csoportra lehet bontani a szemcseméret alapján: a 10 mikrométer átmérőjű szemcséket durva részecskéknek (PM10) nevezik.

Ezek a szemcsék lejutnak az alsó légutakba. A 2,5 mikrométernél kisebb átmérőjű, „finom” porszemcsék (PM2,5) azért különösen veszélyesek, mert belélegezve egészen a tüdő léghólyagocskáiba jutnak, innen pedig felszívódnak és a keringésbe kerülnek. A PM2,5 porfrakció másodlagosan keletkezett aeroszolokból, Forrás: KSH

Forrás: KSH

égési termékekből, és kondenzálódott szerves vagy fém részecskékből áll, és a szálló por mutagén hatá-

sáért, valamint savasságáért felelős.

Koncentrációjának rövid távú emelkedésekor a szálló por izgatja a nyálkahártyákat, köhögést és nehézlég-zést válthat ki. A tüdőben felszívódva gyulladásos folyamatot indíthat el, aminek következtében növekszik 24

a vér alvadékonysága, vérrögösödés léphet fel. A kültéri levegő szállópor-tartalmának hosszú távú hatása a várható élettartam jelentős csökkenése a szív-és érrendszeri, a légzőszervi betegségek, valamint a tü-

dőrák miatti halálozás megnövekedése következtében. A megnövekedett szállópor-koncentráció növeli a keringési és a légzőszervi megbetegedések miatti kórházi betegfelvételek számát is.

Budapesten 2000-ben az éves átlagos PM10-koncentráció 29 µg/m3 volt. Ennél az értéknél 2006-ban és 2007-ben is magasabbat mértek: 46, illetve 33 µg/m3-t. A napi határérték túllépése 2000-ben 18 nap, 2006-ban 82, míg 2007-ben 44 nap volt, tehát a 2000. évhez képest nőtt a szállópor-szennyezettség, rá-

adásul minden évben túllépte a megengedett 35 napos tűrési szintet. A 24 órás határérték (50 µg/m3) feletti porkoncentrációjú napok száma Budapest egyes állomásain 2006-ban 27 – 147 nap között, 2007-ben 6 – 108 nap között mozgott. A PM10-szennyezettség 2006-ban átlagosan 23 napig, 2007-ben 14 napig volt a tájékoztatási küszöbszint felett (75 – 100 µg/m3). A riasztási küszöbérték (100 µg/m3) feletti porter-JÖVŐKERESŐ

91

helést 2006-ban 3 állomás, 2007-ben, az Erzsébet tér (12 napig) kivételével, minden állomáson 10 napnál rövidebb ideig regisztrálták. A jelenleg érvényben lévő szmogrendelet szerint 2006-ban 4 alkalommal, 2007-ben 1 alkalommal kellett volna elrendelni szmogriadót.

A WHO ajánlása szerint elvégzett környezetegészségügyi hatásbecslés eredményei azt mutatták, hogy az igen magas szállópor-szennyzettségű, 2006-os évben a napi határértéket (50 µg/m3-t) meghaladó napok száma 82 volt. Ez idő alatt a többlethalálozás 55, a kissé kedvezőbb szennyezettségű 2007-es évben 24 eset volt. A PM10 napi átlagkoncentrációjának csupán 5 µg/m3-es csökkentése révén évente, rövidtávon 70 halálesetet lehetett volna megelőzni. A 75 µg/m3 koncentrációt meghaladó napok száma 2006-ban és 2007-ben 26, illetve 11 nap volt, ez a hatásbecslés szerint 77 és 34 többlet haláleset bekö-

vetkezéséhez járult hozzá. A 100 µg/m3-t meghaladó napok száma 5, illetve 1 volt az említett években, a becsült többlet halálesetek száma pedig 19, illetve 4 főre tehető.

A PM10 krónikus hatásainak csökkentése sokkal nagyobb egészségnyereséggel járna. Amennyiben sikerülne lecsökkenteni a PM10 éves átlagkoncentrációját az éves határértékre (40 µg/m3), úgy a 2006-os adatok alapján 1614, a 2007. évi adatok alapján 230 ember életét lehetne megmenteni évente. A PM10 éves átlagkoncentrációjának csupán 5 µg/m3-es csökkentése révén, a vizsgált évek szennyezettségéhez viszonyítva, évente 435, illetve 447 halálesetet lehetne megelőzni.

Az emberi egészségre károsabb PM2,5 koncentráció csökkentésének hatásait összegezve megállapíthatjuk, hogy ha a vizsgált években a PM2,5 éves átlagkoncentrációját lecsökkentenénk 20 µg/m3-re (2020-as határérték), akkor 1811, illetve 628 összes halálok miatti, 1410 és 497 keringési és tüdőbetegségek miatti, valamint 228, illetve 86 tüdőrák miatti halálozást előzhetnénk meg. Ha az éves átlagkoncentrációt 3,5 µg/

m3-rel tudnánk csökkenteni, akkor a megmenthető életek száma az értékelt évek szennyezettsége alapján 458, illetve 470 lenne.

A légzőszervi betegségek miatti halálozás 65 éves kor alatt mind a férfiak, mind a nők körében jelentősen megnövekedett az utóbbi években. Egyes, a dohányzással összefüggésbe hozható betegségek tekintetében még riasztóbb a kép, hiszen mindkét nem vonatkozásában az EU-átlag több mint kétszerese az e betegségek miatt bekövetkező halálozások száma, ráadásul – eltérően az uniós országok átlagától – még növekszik is az arány.

Az asztmával regisztrált betegek száma az elmúlt évtizedben folyamatos növekedést mutatott. Az új betegek száma 2007-ben meghaladta minden korábbi év adatát. A hazai asztmagyakoriság (2% körül) kisebb az európai átlagnál (3 – 5%), ami részben abból adódik, hogy a gyermekek asztmás megbetegedéseit nem tartalmazza. Az Országos Gyermek Légzőszervi Felmérés (Országos Környezetegészségügyi Intézet, 2005) alapján, az asztmával diagnosztizált 8-9 éves gyermekek aránya 7% körül van, az asztmás tüneteket mutató gyermekek aránya viszont közel 18%. A házi gyermekorvosi jelentések alapján, az egyéves kor feletti gyermekek körében az asztma miatt kezelt gyermekek aránya az elmúlt 8 év alatt majd a kétszeresére nőtt; különösen nagy az emelkedés az 5 – 14 éves korcsoportban. A tüdőgondozókban nyilvántartott légúti allergiás betegek száma is jelentősen növekedett az utóbbi években. Az említett felmérés szerint a légúti allergiával diagnosztizált 8-9 éves tanulók aránya 14%-nál magasabb, és további közel 4% számolt be légúti allergiás tünetekről.

92 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Az éghajlatváltozás következtében jelentkező, eddig nem, vagy csak ritkán tapasztalt nagy intenzitású, időtartamú, gyakoriságú vagy hirtelen átmenettel bekövetkező időjárási események gyakoribbá válása miatt, az ember egészségi állapotában beálló, visszafordítható és vissza nem fordítható változásokkal kell számolni. Ezeket a változásokat az eddigi tapasztalatok alapján az emberi szervezet a szokásos körülmé-

nyek között nem képes ellensúlyozni. A leginkább sérülékenyek a krónikus betegségekben szenvedők és a 65 éven felüliek.

Az Országos Környezetegészségügyi Intézet és az ÁNTSZ Fővárosi Intézete együttműködésében, 2000-ben kezdődött el a hőmérséklet és a napi halálozás összefüggésének vizsgálata Budapest lakosságára vonatkozóan. Megállapították, hogy a napi átlaghőmérséklet 5ºC-os növekedése szignifikánsan növeli az összes vizsgált halálozás kockázatát. Legnagyobb mértékben (mintegy 10%-kal) a szív-és érrendszeri okokból bekövetkező halálozás kockázata növekszik. Az összhalálozást tekintve hasonlóan jelentős, hozzávetőleg 6,5%-os, kockázatnövekedést jelent a hőmérséklet változékonysága is, ami a szív-érrendszeri halálozás kockázatát 6,2%-kal növeli.

A napi hőmérséklet 10ºC-os növekedése jelentősen megnövelte a balesetek miatti sürgősségi mentő-

hívások számát is: a legnagyobb arányban (24%) a fiatalok csoportjában, míg a teljes lakosság körében mintegy 10%-kal. Balesettípus szerint vizsgálva az eseteket megállapították, hogy a hőmérséklet emelkedésével legnagyobb arányban – az első meleg napon 20%-kal – a sérülések gyakorisága nő, de a törések és zúzódások miatti hívások száma is emelkedik.

A hőhullámok gyakorisága az 1990-es évek óta egyre növekszik: 1992 – 2000 között hat hőhullám eseményt jegyeztek fel: 1994-ben, 1998-ban és 2000-ben, évente két alkalommal. Minden esemény során többlethalálozás következett be, az arány 12% (1994 augusztusa) és 52% (2000 júniusa) között változott.

2001 és 2007 között 14 hőhullám érte el hazánkat, a többlethalálozás a 2001 – 2006 között történt hőhullámok esetében 17% és 32% között változott.

Közép-és Kelet-Európát rekordokat döntő forróságú hőhullám érte el 2007. július 16-25. között. Hazánkban ez volt az eddig mért legmelegebb időszak. A napi átlaghőmérséklet több helyen meghaladta a 30°C-ot, július 20-án pedig a hazai rekordot – 41,9°C-ot – Kiskunhalason regisztrálták. A 2005-től bevezetett hőség-riasztás alapján, III. fokozatú riasztás lépett életbe, és az intézkedési tervek szerint az országos tiszti főorvos elrendelte, hogy az ÁNTSZ Közép-magyarországi Regionális Intézete gyűjtse a régióban a napi halálesetek számát a kórházaktól és a háziorvosoktól.

Az adatsorokat értékelve megállapították, hogy a régióban a halálesetek mintegy 75%-a kórházakban történt. A 10 napos hőhullám alatt jelentősen emelkedett a halálozási arány mind a kórházakban, mind otthon: a nyári hónapok átlagos halálozási értékeihez képest 33%-os növekedést tapasztaltak.

Az extrém hőhullám alatt, a hőségnek tulajdonítható többlethalálozás országosan mintegy 1170 haláleset, amelyből a 0 – 64 éves korosztályban 200-nál több esetet regisztráltak. A napi halálozás a maximális érté-

ket a legmelegebb napon, július 20-án érte el, ekkor 547 haláleset történt. A nyári átlaghoz (334 fő/nap) viszonyítva ez 63%-os többlethalálozást jelent. A szív-és érrendszeri betegségek miatti halálozás időbeli lefutása a teljes halálozáshoz hasonló, a maximumot 75%-os növekedéssel érte el.

Szemelvények Dr. Páldy Anna, Málnási Tibor: Magyarország lakossága egészségi állapotának környezetegészségügyi vonatkozásai. Országos Környezetegészségügyi Intézet (2009) dolgozatából JÖVŐKERESŐ

93

Magyarországon a lakosságszám évek óta csökkenő tendenciát mutat, a halálozások száma meghaladja a születések számát. A csecsemőhalálozás az utóbbi évtizedekben jelentős mértékben csökkent, 2000-ben meghaladta a 9‰-et, 2007-ben már 6‰ alatt volt, de ez az EU-átlagnál (4,6‰) jelenleg is magasabb.

A születéskor várható átlagos élettartam jelentősen elmarad az Európai Unió tagországainak átlagától.

A 2006-ban született férfiaknál 69,03 év volt, ami közel 7 évvel marad el az EU-átlagtól (a régi 15 tagállamtól pedig több mint 8 évvel). A 2006-ban született nők várható átlagos élettartama 77,35 év volt, ez mintegy 5 évvel kevesebb, mint az EU-átlag.

A várható élettartamból a férfiaknál 55,3, a nőknél 58 év eltöltése várható egészségben. 65 éves kor után még öt év egészségben eltöltött év várható. Ez alacsonyabb, mint az EU 25-ök átlaga.

A legtöbb ember Magyarországon keringési betegségben hal meg, majd a daganatok következnek fő halá-

Túlsúlyos és lokként

elhízott . fEé ké

rfi t

a ok

k aregyütt

ánya esen a halálo

Túls zások

úlyos 70%

és el -á

hí t t

zoetszi

t n ki.

ők A

ar halálo

ánya zások

korcs 17%

oport -áért

onké felel

nt, ősek az emésztőszervi

korcsoportonként, 2000

2000

és légzőszervi megbetegedések, valamint az erőszakos eredetű halálokok.

A magyar férfiak halálozási mutatói az öt kiemelt haláloki főcsoport mindegyikében meghaladják az euró-

pai átlagot – az emésztőrendszeri betegségben meghaltak arányszáma a kétszerese, a keringési rendszer betegségeiben meghaltak arányszáma közel kétszerese az EU átlagának. A nők esetében ugyan jobbak a mutatók, de ezek is meghaladják az európai átlagokat. A keringési rendszer betegségeiben elhunytak esetében viszont a mutató 80%-kal magasabb az uniós átlagnál.

A vezető halálokok közül a 65 évnél fiatalabbak körében a legtöbben rosszindulatú daganatos betegségek miatt halnak meg Magyarországon. Az e betegségek miatti halálozás rendkívül magas az EU-átlaghoz viszonyítva – a 65 év alatti férfiaknál csaknem kétszerese annak, bár az utóbbi években mind a férfiaknál, mind a nőknél csökkent az ebből fakadó elhalálozások száma. Hasonló képet mutat a légcső-, a hörgő-és a tüdőrák miatt bekövetkező halálozás, ami viszont a nők körében növekvő tendenciát mutat (az EU-átlaghoz hasonlóan).

Az emlőrák miatti halálozás jelentősen csökkent az utóbbi néhány évben, és csak kismértékben haladja meg Forrás: Országos La az

koss EU

ági tagországainak

Egészségfelmér áétlagá

s

t, a méhn

Forrá y

s: akr

Or ák

szá mia

go tti

s La halálo

kossá zás

gi E visz

gé ont

szségfcs

el aknem

mérés kétszerese annak (a régi EU

(OLEF)

(OLEF)

tagországokhoz viszonyítva a különbség még jelentősebb).

Dohányosok százalékos aránya a felnőtt lakosság

Egy főre jutó alkoholfogyasztás, szeszes italok

körében, 2003

összesen, absz. liter

Egy főre jutó alkoholfogyasztás, szeszes italok összesen, absz. liter A halállal végződött öngy

95. il

ábrkaosságok százezer la-

A halállal végződött öngyilkosságok százezer la-

kosra jutó száma korcsoport szerint, fő

kosra jutó száma nemek szerint, fő

94 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

25

A keringési rendszer betegségei miatti halálozás a 65 évnél fiatalabbak körében Magyarországon az 1990-es évek óta csökkenő tendenciát mutat, de az Európai Unió tagországainak átlagához képest rendkívül magas.

Az iszkémiás szívbetegségek (a szív vérellátási zavarai) miatti halálozás a korábbi évek csökkenését követően az utóbbi néhány évben mind a férfiaknál, mind a nőknél növekedett (eltérően az uniós országok átlagától).

Az agyérbetegségek miatt bekövetkező halálozás – az utóbbi években jelentősen – csökkent, de még így is nagymértékben meghaladja az EU-átlagot.

Az emésztőrendszer betegségeit tekintve a magyar lakosság helyzete rendkívül kedvezőtlen. Az utóbbi évtizedben ugyan csökkenő tendencia figyelhető meg, de a hazai átlag még így is sokszorosan meghaladja az uniós átlagot. Néhány, az alkoholfogyasztással összefüggésbe hozható betegség esetében szintén hasonló alakulást tapasztalhatunk (95. ábra).

A különböző betegségek, halálokok hátterében jelentős szerepe van a túlsúlyosságnak. Becslések szerint, legalább az összes közvetlen halálok 10%-ának hátterében a súlyfelesleg áll. A hazai felnőtt lakosság több mint fele túlsúlyos. A 45 éves és annál idősebb férfiak kétharmadának súlyosabb a testtömege a normálisnál.

A túlsúlyosság aránya mind a nők, mind a férfiak esetében emelkedő tendenciát mutat (92. 93. ábra).

Túlsúlyos és elhízott férfiak aránya

Túlsúlyos és elhízott nők aránya korcsoportonként,

Túlsúlyos és elhízott férfiak aránya

Túlsúlyos és elhízott nők aránya korcsoportonként,

korcsoportonként, 2000

2000

korcsoportonként, 2000

2000

Forrás: Országos Lakossági Egészségfelmérés

Forrás: Országos Lakossági Egészségfelmérés

Forrás: Országos Lakossági Egészségfelmérés

Forrás: Országos Lakossági Egészségfelmérés

(OLEF) Túlsúlyos és elhízott férfiak aránya

(OLEF)

Túlsúlyos és elhízott nők aránya

(OLEF)

(OLEF)

korcsoportonként, 2000

korcsoportonként, 2000

92. ábra

93. ábra

Dohányosok százalékos aránya a felnőtt lakosság

Egy főre jutó alkoholfogyasztás, szeszes italok

Dohányosok százalékos aránya a felnőtt lakosság

Egy főre jutó alkoholfogyasztás, szeszes italok

Forrás: Országos Lakossági

Forrás: Országos Lakossági

körében, 2003

összesen, absz. liter

körében, 2003

összesen, absz. liter

Egészségfelmérés (OLEF)

Egészségfelmérés (OLEF)

A halálokok hátterében súlyos tényező a dohányzás. 2003-ban a nők 24,6 a férfiak 37,1%-a rendszeresen dohányzott, a nők 27,9, a férfiak 40,7%-a tekinthető dohányosnak. A 18 – 24 év közötti férfiak több mint fele (52,3%-a) dohányzott 2000-ben. 2003-ban ennél valamivel alacsonyabb volt az arány (44,5%). A 18 – 24 év közötti nők több mint harmada dohányzott mind 2000-ben, mind 2003-ban (36,7, illetve 38%) (94. ábra).

Az öngyilkosságok száma mind a férfiak, mind a nők körében csökkent. 1995-ben 100 ezer férfi lakosra 50, 100 ezer női lakosra 17 öngyilkosság okozta halálozás jutott; tizenkét esztendő alatt ez az arány a férfiak körében 39-re, a nők körében 11-re csökkent. A vizsgált időszakban a nemek közti különbség nem változott, az öngyilkosság következtében meghaltak több mint 70%-a férfi. Nemzetközi összehasonlításban a hazai adatok A halállal végződött öngyilkosságok százezer la-A halállal végződött öngyilkossá JÖV

go Ő

k KE

s RzES

á Ő

zeze

A halállal végződött öngyilkosságok százezer la-

A halállal végződött öngyilkosságok százezer95

r la-

la-

kosra jutó száma korcsoport szerint, fő

kosra jutó száma nemek szerint, fő

kosra jutó száma korcsoport szerint, fő

kosra jutó száma nemek szerint, fő

25

25

Túlsúlyos és elhízott férfiak aránya

Túlsúlyos és elhízott nők aránya korcsoportonként,

korcsoportonként, 2000

2000

Túls

Tú úly

lsú os

ly

o é

s s

é el

s h

e ílzo

hí tt

zo fté

t rf

féia

rf k

i

a a

k r á

a ny

rá a

nya

Túls

Tú úly

lsú os

ly

o é

s s

é el

s h

e ílzo

hí tt

zo n

tt ő

k

nő ar

k ány

ará a

ny k

a or

k cs

or opor

cs

tonk

oport ént

onké ,

nt,

korcso

kor po

cso r

p toorn

t k

o é

n nt

ké , 2

nt, 0

0

2 0

0 0

2000

2000

Forrás: Országos Lakossági Egészségfelmérés

Forrás: Országos Lakossági Egészségfelmérés

(OLEF)

(OLEF)

Dohányosok százalékos aránya a felnőtt lakosság

Egy főre jutó alkoholfogyasztás, szeszes italok

körében, 2003

összesen, absz. liter

Forr

Foárs:

rá O

s: rsz

Or ág

sz o

á s

go La

s ko

La ss

ko ági

ssá E

gi gé

E szs

gé égf

szsé el

gf m

el ér

m é

é s

r

és

Forr

Foárs:

rá O

s: rsz

Or ág

sz o

á s

go La

s ko

La ss

ko ági

ssá E

gi gé

E szs

gé égf

szsé el

gf m

el ér

m é

é s

r

és

(OLE

(OLF)

EF)

(OLE

(OLF)

EF)

Dohá

Do ny

há os

ny o

o k

s

o s

k z á

s za

zá lé

za ko

lé s

ko ar

s á

a ny

rá a

ny a fe

a lfn

e ő

l tt

nő la

tt k

l o

a s

k s

o á

s g

s

ág Egy

Eg fő

y re

fő ju

re tjó

u ta

ó l k

a o

l h

k o

o l

h fo

ol g

f y

o a

g s

y zt

as ás

zt ,

á s

s, ze

s sze

zes s

ze it

s a

i lto

a k

l

ok

kör

k é

ö be

ré n,

be 2

n, 0

0

2 3

003

öss

ö z

s e

s s

z e

e n

s ,

e a

n, b

s

a z.

bs li

z. t e

li rter

Dohányosok százalékos aránya a felnőtt lakosság körében, 2003

94. ábra

A halállal végződött öngyilkosságok százezer la-

A halállal végződött öngyilkosságok százezer la-

kosra jutó száma korcsoport szerint, fő

kosra jutó száma nemek szerint, fő

a csökkenés ellenére is kiemelkedően magasnak mondhatók. 2005-ben az EU-átlag az öngyilkosság okozta halálozások esetén a férfiaknál 18, a nőknél 5 százezrelék volt (96, 97. ábra).

A balesetek, mérgezések, erőszak, tehát a külső okok miatti halálozás szintén csökkenő tendenciát mutat, de még mindig lényegesen magasabb az EU-átlagnál. Magyarországon a hosszú távú trend alapján az 1990-es évek elejétől tendenciájában 2001-ig csökkent a közúti közlekedési balesetben meghalt, megsérült személyek száma. Ez a trend 2001-ben megállt, majd növekedésnek indult. A sérülések súlyossága kedvezőbb képet mutat. A balesetben 30 napon belül meghalt személyek számának csökkenése az 1990-es évek óta – a 2001-2002. évi emelkedést követően – 2005-ig folytatódott, majd 2006-ban egy enyhe, 2%-os növekedés mutatkozott. A közúti balesetek a fiatal felnőttek halálozási okai között az első helyen szerepelnek (98. ábra).

A ha

A l

h á

a lla

lá l v

lla égz

l vé őd

gz ö

ő tt

dö öngy

tt ö ilk

ngyi os

lk sá

os gok

sá s

gok z á

s ze

zá ze

ze r

z ela

r -la-A ha

A l

h á

a ll

l a

á l v

lla égz

l vé őd

gz ö

ő tt

dö ö

tt ngy

ö ilk

ngyi os

lk sá

os go

sá k

go s

k z

á

s ze

zá ze

ze r

zela

r -la-

kosr

ko a

sr ju

a tjó

u s

tó zá

s m

zá a

m k

a o

r

k c

o s

r o

c p

s o

o r

p to s

rt ze

s ri

zenrti,

n ftő

, fő

kosr

ko a

s rju

a tjó

u s

tó zá

s m

zá a

m n

a e

m

ne ek

m

e s

k ze

s ri

zenrti,

n ftő

, fő

25

A halállal végződött öngyilkosságok százezer

25

A halállal végződött öngyilkosságok százezer

25

lakosra jutó száma korcsoport szerint, fő

lakosra jutó száma nemek szerint, fő

96. ábra

97. ábra

96 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Köz

Kú

öti

z b

ú a

ti le

b s

aletb

s e

e n

tb e

e l

nh

u

el n

h y

u ta

n k

y s

ta z

k ásma

zá ,

ma,

korcso

kor po

cso rt

p o

o k

rt sz

ok eri

sz nt

er ,i f

n ő

t, fő

Közúti balesetben elhunytak száma,

korcsoportok szerint, fő

Közúti balesetben elhunytak száma, korcsoportok szerint, fő

98. ábra

Forrás:

Forr 2002-ig

ás:

Orsz

2002-ig ágos

Orszá Pszichi

gos

átriai

Pszichiá és

triai Neurol

és

ógiai

Neuroló Int

giai é

zet,

Inté 2003-ban

zet,

Orsz

2003-ban ágos

Orszá Addiktol

gos

ógiai

Addiktoló Int

giai é

zet,

Inté 2004-t

zet,

ől Orsz

2004-től ágos

Orszá

gos

Addikrológiai Int

Addikroló

ézet

giai Inté és Orsz

zet é

ágos Eg

s Orszá

észs

gos Egé égü

szs gyi Orvostani Int

égü

ézet.

gyi Orvostani Intézet.

Forrás: 2002-ig Országos Pszichiátriai és Neurológiai Intézet, 2003-ban Országos Addiktológiai Intézet, 2004-től Országos Az Addikrol

é

A v

z f

é ol

v y

f ó

ol giai Int

am

y án

amá é

elzet

s

n ő

el é

a

s s Orsz

lk

ő a

a lo

lka ágos Eg

mm

lo a

mma é

l m szs

eg

l m jeé

eggjü

lee gyi Orvostani Int

nt b

len e

t te

b g

et ek

g ek ézet.

Az é

A v

z f

é ol

v y

f a

olm

y á

a n

m m

á e

n gj

m e

e le

gj nt

el

e be

nt te

b ge

ete k s

ge z

k ásma

zá ,

ma,

száma

szá , fő

ma, fő

főfő

Az év folyamán első alkalommal megjelent betegek

Az év folyamán megjelent betegek száma,

száma, fő

fő

Az év folyamán első alkalommal megjelent

betegek száma, fő

Az év folyamán megjelent betegek száma, fő

99. ábra

100. ábra

Forrás: 2002-ig Országos Pszichiátriai és Neurológiai Intézet, 2003-ban Országos Addiktológiai Intézet, 2004-től Országos Addikrológiai Intézet és Országos Egészségügyi Orvostani Intézet.

Évente 4 – 6 ezer új drogfüggő beteget regisztrálnak Magyarországon. A drog alkalmazása a férfiak köré-

ben másfélszer, kétszer gyakoribb, mint a nők esetében (99. 100. 101. ábra).

A fejenkénti alkoholfogyasztás az 1990-es évek elején a 10,5 liter/fő érték körül ingadozott. A 2000-es évektől kezdődően az alkoholfogyasztás mértéke markáns növekedésnek indult, 2006-ban elérte a 11,2 liter/

főt, ami 7%-os növekedést jelent.

2626

26

JÖVŐKERESŐ

97

Az év folyamán megjelentek megoszlása a fogyasztott főbb kábítószerfajták szerint

Az év folyamán megjelentek megoszlása a fogyasztott főbb kábítószerfajták szerint 101. ábra Az év folyamán megjelentek megoszlása a

Az év folyamán megjelentek megoszlása a

fogyasztott főbb kábítószerfajták szerint 1997

fogyasztott főbb kábítószerfajták szerint 2007

Kezünkben a jövő. A fiatal korosztály egészségéről.

• Az 5. osztályos tanulók közel egyötöde, a 11. osztályosoknak több mint háromnegyede kipróbál-ta már a dohányzást, és a középiskolások több mint negyede rendszeresen dohányzik mindkét nemben.

• Az 5. osztályosok körében a fiúk 46,8, a leányok 35,4%-a fogyasztott 1-2 kortynál több alkoholt, a középiskolások között ez az arány közel 100%-os. Az 5. osztályosok között is előfordult már – fiúk és leányok között egyaránt –, hogy a megkérdezett kétszer vagy többször részeg volt. Ez az arány a 11. osztályos fiúk között 71, a leányok között 51,3%.

• A 9 – 11. osztályos tanulók 20,3%-a adott pozitív választ az illegális szerek használatát illetően. Ezen belül a kannabiszt használók aránya a legmagasabb. A négy évvel korábbi vizsgálathoz képest, az illegális szerek használata valamelyest csökkent, de nőtt a gyógyszerekkel való visszaélés, az inhalánsok, az ecstasy és a „gyorsítók” fogyasztása.

• A szexuális aktivitást illetően a vizsgálatok szerint a 9. osztályosok közel egyharmada, a 11. osztá-

lyosok csaknem fele létesített már szexuális kapcsolatot.

• Heti legalább két órányi intenzív testmozgást a fiúk alig több mint fele, a leányok mintegy harmada végez csupán.

• A tanítási napokon a tanulók mintegy 60%-a néz két óránál több ideig tévét. Ez az arány a hétvégé-

ken kb. 90%-ra nő. Ezen felül jelentős időt töltenek a tanulók a számítógép előtt is.

• 500 hivatalos katonai szolgálatra jelentkező fiatal férfi közül csupán 15 volt a szolgálatra egészség-

ügyileg alkalmas.

• Mind az iskolaorvosi jelentés, mind az Országos Növekedés Vizsgálat adatai alapján jelentős és egyre növekedő a túlsúlyos és az elhízott gyermekek aránya. Az elmúlt évtizedben számuk duplájára nőtt.

• Az elmúlt 20 év alatt jelentősen nőtt az 1-es típusú cukorbetegség előfordulása. A Gyermekdiabetes Szekció adatai alapján az elmúlt 25 évben a betegség gyakorisága több mint négyszeresére emelkedett. A trend valamennyi korcsoportot érinti.

27

98 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

• A depresszív hangulat mérése során a 7 – 11. osztályos tanulók körében a fiúk közel 60%-a, a lányoknak viszont csak a 40%-a mutatott jó általános közérzetet. A fiúk 19,4, a leányok 32,1%-a mutatott depresszív hangulatot. Az életkor előrehaladtával fokozódott mind a gyakran fáradt, mind a gyakran ingerlékeny gyermekek aránya, a leányoknál kifejezettebben.

Dr. Békefi Dezső; Dr. Valek Andrea: A gyermekek egészség-állapota Magyarországon. Országos Gyermekegészségügyi Intézet (2009), a Nemzeti Fenntartható Fejlődési Tanács kérésére készített szakértői anyaga alapján.

Mennyire boldog a magyar ember?

Az egyes emberek boldogságáról a NFFT megrendelésére a KSH készített felmérést. A boldogság szintjét egy hetes skálán vizsgálva azt az eredményt kapták, hogy a megkérdezettek átlag boldogsága 3,87, azaz közelebb áll a boldog vagyok minősítéshez, mint a kicsit boldog vagyok állapotához. 29%-uk vallotta magát boldognak, 25%-uk egy kicsit boldognak, 22%-uk eléggé boldognak, 11%-uk alig boldognak. 7% volt nagyon boldog, 3% teljesen boldog és 4% boldogtalan ( 104. 105. 106. 107. ábra).

A férfiak esetében alacsonyabb (3,7), a nők esetében magasabb (4,0) átlagos boldogságértéket mutatnak az elemzések. A korcsoportok összehasonlításból az állapítható meg, hogy a fiatalabbak az átlagosnál boldo-gabbnak tartják magukat (4,3), míg a 36 éven felüliek az átlagosnál kevésbé boldogak (a 36 és 45 év közötti-ekre vonatkozó érték 3,9; a 46 és 55 év közöttiek esetében 3,6; míg az 55 évnél idősebbeknél 3,7). A területi megoszlás szerint nagyon kicsi a szóródás, a legalacsonyabb értéket Észak-Magyarországon figyelhetjük meg, a legmagasabbat az Észak-Alföldön.

Mindezek az adatok az életvilág erejét bizonyítják: amikor a gazdasági-társadalmi rendszer válságokkal terhes, akkor az életvilág mindennapi örömei és biztonsága teszi elfogadhatóvá és élhetővé az életet, ameny-nyiben a család, a rokonság, a szomszédság, a baráti kör adja meg azokat a szociális és humanizációs javakat, amelyek egy magasabb rendű életnek is a tartozékai.

Forrás: KSH, 2009

Forrás: KSH, 2009

1 – egyáltalán nem boldog; 2 – alig boldog; 3 – egy kicsit boldog; 4 – boldog; 5

Mennyi

– eléggé boldog; re

Mennyi 6

r boldo

e– nagy g a magy

bold on boldog; a

og a mag 7

y r e

a – t m

r el b

e je er?

m sen boldog

A férfiak és nők boldogságindexe

ber?

A férfiak és nők boldogságindexe

Mennyir

egyáltalán nem boldog (1); alig boldog (2); egy kicsit boldog (3); boldog (4); e boldog a magyar ember?

A férfiak és nők boldogságindexe

104. ábra

egyáltalán nem boldog (1); alig boldog (2); egy kicsit boldog (3); boldog (4); eléggé boldog (5); nagyon boldog (6); teljesen boldog (7)

105. ábra

eléggé boldog (5); nagyon boldog (6); teljesen boldog (7)

Boldogságindex korcsoportonként

Boldogságindex régiónként

Boldogságindex korcsoportonként

Boldogságindex régiónként

JÖVŐKERESŐ

99

28

28

Forrá

For s:

rá K

s: S

H

KS, 2

H, 0

0

2 9

009

Menn

Me y

n i

n re

yi rb

e o

l

b d

o o

l g

d

o a

g m

a ag

m y

a a

g r

y e

ar m

e be

m r

b ?

er?

A fé

A rf

féia

rf k

i

a é

k s

é nő

s k

nő bo

k l

b d

o o

l g

d s

o á

g gi

sá nde

gi xe

ndexe

egyáltal

egyá án nem boldog (1); alig boldog (2); egy kicsit boldog (3); boldog (4); ltalán nem boldog (1); alig boldog (2); egy kicsit boldog (3); boldog (4); elégg

elé é boldog (5); nagyon boldog (6); teljesen boldog (7)

ggé boldog (5); nagyon boldog (6); teljesen boldog (7)

1 – egyáltalán nem boldog; 2 – alig boldog; 3 – egy kicsit boldog; 4 – boldog; 5

Bold

Bo o

l g

d s

o á

g

– eléggé boldog; gi

sá

6 nde

gi x

– nagy

nde k

x or

k cs

or opor

cs

on boldog; 7t onk

oport

– tel é

jent

onként

sen boldog

Bold

Bo o

l g

d s

o á

g gi

sá nd

gi ex

nd

e ré

x gi

ré ónk

gió ént

nként

Boldogságindex korcsoportonként

Boldogságindex régiónként

106. ábra

107. ábra

Mennyire elégedett a magyar ember?

Az egyes emberek megelégedettségéről ugyancsak a KSH készített felmérést, ismét a NFFT megrendelé-

sére. Az elégedettséget szintén egy hetes érzékenységű skálán vizsgálták. Az átlagos megelégedettség 22 té-

nyező átlaga alapján, a hetes skálán 3,3, amely minősítés közelebb áll az egy kicsit vagyok elégedett érzéshez, mint az elégedettségéhez (108. ábra).

1

2

3

4

5

6

7

1 – egyáltalán nem boldog;

kormányzat

helyi munkalehetőségek

2 – alig boldog;

helyi jövedelemtermelési lehetőségek

3 – egy kicsit boldog;

társadalom

jövedelem

4 – boldog;

világ

5 – eléggé boldog;

közbiztonság

2828

egészségügyi ellátás

6 – nagyon boldog;

helyi értékesítési lehetőségek

7 – teljesen boldog

kulturálódási lehetőségek

szabadidő eltöltésének lehetőségei

helyi önkormányzat

munka

közművek szolgáltatásai

településkép, tisztaság

helyben elérhető iskolázás lehetőségei

munkahelyi munkábajárási/közlekedési körülmények

környezetének állapota

helyben elérhető árukínálat

önmaga

természetes környezete

szeret ott élni ahol éppen él

Mennyire elégedett a magyar ember?

108. ábra

Forrás: KSH

100 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Az emberek legtöbbje a kormánnyal és a helyi munkalehetőségekkel elégedett a legkevésbé (1,9). Alacsony szinten méltányolják továbbá a helyi jövedelemteremtés lehetőségeit, a társadalmat, amiben élnek, a jövedelmüket, a világot és a közbiztonságot. A megkérdezettek legtöbbje elégedett volt azzal a hellyel, ahol éppen élt (4,8). Ez kimagaslóan magas, fél ponttal magasabb érték a következőhöz, a természetes környezettel való megelégedettséghez képest. A harmadik helyen az önmagukkal szembeni elégedettség állt. Az elégedettség küszöbét a helyi árukínálattal való megelégedettség éri még el.

Ugyanezek e területek szerepelnek a nem és a korcsoport szerinti vizsgálatok első helyein is. A lakóhely-lyel való elégedettség az életkorral párhuzamosan növekszik. A korcsoportokban ez az érték rendre 4,6 – 4,6

– 4,7 – 5,2. Az elégedettségben nem mutatkozik jelentős regionális eltérés, ugyanezek a megfigyelt területek jelentkeznek végletekként.

Mennyire függő a hazai társadalom?

Egy önmaga fenntartására képtelen, a gazdasági elégtelenség állapotához érkezett gazdaságtól függünk (109. 110. ábra).

A

A k

k ö

ö zp

zp o

o n

nt tii k

k ö

ö lt

lt s

s é

é gv

gv e

et té

é s

s b

brru

ut ttó

ó a

a d

d ó

ó ss

ss á

á ga

ga, , m

mi illliiá

á rd

rd F

Ft t

Fo

For rrá

á s:

s: K

K S

S H

H

Fo

For rrá

á s:

s: K

K S

S H

H

A központi költségvetés bruttó adóssága, milliárd Ft

109. 110. ábra

Forrás: KSH

A

A z

z á

á ll

ll a

a m

m a

a d

d ó

ó ss

ss á

á g

g a

arrá

á n

n y

y a

a a

a G

G D

D P

P- -h

h e

e z

z ( (%

%) )

A globalizálódott világban elkerülhetetlen a kereskedelem, az emberek, az áruk és a tőke mozgása. Ugyanakkor a kiszolgáltatottság mindezektől meghatározza egy ország mozgásterét, függőségét. A függőség a hajtóerők egyenlőtlen eloszlása következtében előálló hatás. A fenntarthatóság szempontjából nem tekinthetők jónak azok a mutatók, amelyeknek változása tőlünk függetlenül bármikor bekövetkezhet, és amelyek nagymértékű külső meghatározottságot mutatnak, ezzel lehetőséget biztosítva a külső fél számára a kedvezőbb pozíció eléréséhez, a cserearányok és a javak áramlási irányának egyoldalú meghatározásához (a kifosztáshoz) vagy a zsaroláshoz. Függőség tekintetében az eladósodást, a külföldi tőke jelenlétét, a külső támogatásokat, a primer erőforrásokhoz és a jövedelmekhez való hozzáférést tekintjük meghatározónak. A cél a függőség csökkentése, ezért a mutatók csökkenő értékeit lépésnek tekintjük a jövőben a fenntarthatóság felé vezető úton.

JÖVŐKERESŐ

101

Fo

For rrá

á s:

s: K

K S

S H

H

30

30

Külső gazdasági függőségünk egyrészt az ország eladósodásából, másrészt – ezzel karöltve – a túlzott privatizációból származik. A magyar gazdaság szervezeti és szerkezeti átalakulásában jelentős szerepet játszott és játszik a külföldi tőke. Az ország nagymértékben engedte át a vagyonát, a piacát, az emberek munkaerejét a külföldi tőkének, monetáris intézményeit pedig döntően nemzetközi szervezetek irányítják.

Feltételezések szerint ezek segíthetik a gazdaság növekedését, a nemzetközi versenyképesség fokozódását, a tőkeképződést, az exportképesség növekedését, a fejlettebb munkamódszerek elterjedését. A rendszerváltozás utáni időkben többnyire gyors növekedésben igazoltnak látszott e feltételezések zöme, az utóbbi időben, a gazdasági válság kapcsán azonban érezhetővé vált az ország nagyfokú kiszolgáltatottsága a külföldi tőkeérdekeltségeknek. A pénzpiac aránytalanul nagy profitot és kamatjövedelmet von ki az országból, amely közvetlenül a költségvetést, közvetve a teherviselő rétegeket, a szociális és a jóléti célok teljesíthetőségét veszélyezteti.

A kiszolgáltatottság a külföldi tőkének abból a helyzetből adódik, hogy amíg az állam a külföldi működő

tőke tartós jelenlétében érdekelt, addig a tőketulajdonosok a minél nagyobb haszonképzésben. A keletkezett profit további felhasználása a befektetési környezettől függ. Amennyiben az állam megfelelő környezetet tud nyújtani helyben, akkor a tőke helyben marad működő tőkeként, amennyiben azonban nem, úgy annak egészét vagy legalább a hasznát kivonják az országból. Ahhoz, hogy az állam megtarthassa a külföldi tőkét, teljesítenie kell annak elvárásait.

A legfőbb elvárás tehát a tőke maximálása, amit úgy lehet elérni, ha az állam alacsonyan tartja a közteherviselés költségeit. Ennek velejárói az adókedvezmények, az állami garanciavállalások, az alacsonyan tartott adók és járulékok, a közpénzen biztosított korszerű infrastruktúra. Mindez azonban jelentős jövedelemkiáramláshoz vezetett az elmúlt másfél évtizedben, s ezzel gyengítette az állam gazdasági és adósi pozícióit.

Közismert példa a villamosenergia-termelő szektor helyzete, ahol is az állam a privatizáció során 8%-os eszközarányos nyereséget garantált a társaságoknak, amit később 10%-ra emeltek. Az elmúlt években a garantált nyereségből már megtérült a befektetések ára, sőt a fogyasztókat még nagy összegű hálózatfej-lesztési hozzájárulás is terheli. Mindez érdemen felüli tőkebevételhez juttatja a szolgáltatókat, miközben kiszolgáltatja a fogyasztókat, noha az ő befizetésükből származik az országból kivitt extraprofit.

A profit maximálásának egyik eszköze a bérek alacsonyan tartása. A magyar minimálbér csaknem negyede a világ 70 nagyvárosában mért átlagértéknek. Ez megfelel a külföldi tőke elvárásainak, ugyanakkor a mégoly alacsony jövedelmeken lévő magas adók és járulékok kedvezőtlenek számára. A tőke ittmaradásának további feltétele ezért az adó-és járulékterhek csökkentése, ami az államot kedvezőtlenül érinti, végső soron tovább növeli a függőségét.

Az alacsony bérek alacsony adó-és járulékbevételt eredményeznek a költségvetés számára, még akkor is, ha a rárakódó költségek nemzetközi összehasonlításban magasak. A magas adó-és járulékterhek ezért egybeesnek az alacsonyan tartott bérekkel. Amennyiben az adókat és a járulékokat csökkentik, úgy a még alacsonyabb költségvetési bevétel szűkíti az újraelosztás lehetőségét, vagy pedig a bevételi oldalt kell átalakítani úgy, hogy a kieső bevétel a fogyasztási típusú adókból pótlódjon (111, 112. ábra).

A hiányt eleinte a vagyon eladásából finanszírozták, jelenleg pedig az adósságszolgálat növelésével.

Ám a növekvő adósság sem képes az egyensúlyteremtést finanszírozni, hiszen az adósságnövekedés több mint 80%-a a hitelek kamatainak törlesztését szolgálja. Ebben az esetben az adóemelés bevételeit vagy a 102 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

A k A

ö k

zp ö

o zp

ntio

n

k t

ö i

ltk

sö

é lts

gv é

e gv

té e

s té

brs

u b

tt ru

ó t

ató

d a

ó d

ss ó

á ss

ga á

, ga

mi ,l lm

iá ill

rdi árd

Ft Ft

A A

k k

ö özp

zpo o

nt n

i ti

k k

ö ö

lt lt

s s

é égv

gvet e

é té

s s

brb

urtu

t t

ó tó

a a

d d

ó óss

ssá ága

ga, ,

m m

ill iill

á iá

rdrd

F tFt

ForrFo

á r

s: r á

K s:

S K

H SH

ForrFo

á r

s: r á

K s:

S K

H SH

Az A

á z

lla áll

m a

a m

dóad

ss ó

á ss

g á

arg

á a

n r

y á

a n

y

a a

G a

D G

P-D

h P

e -h

z ( ez

%) (%)

Fo

Forr r

á rá

s: s:

K K

S S

H H

Fo

Forr r

á rá

s: s:

K K

S S

H H

A

A nn

eem

m

pp

éénz

nzüügy

gyi i

vv

áá

llll

aala

lat t

oo

kk

nn

aa

kk n

nyy

úú

jtjt

oo

t t

t t

f f

oo

r rin

int t

hh

itit

eele

lekk

éés

s aa

z z

áá

ltlt

aa

l l

uu

kk

ee

l l

hh

ee

l l

yy

eeze

zet t

t t fo

for r

i i

nntb

tbee

t t

éé

t t

ee

kk

ssze

zer r

z z

őő

dd

éé

ss

bb

ee

nn

ssze

zer r

ee

pp

l l

őő

A A

z z

á á

ll ll

a a

m m

a a

d d

ó óss

ssá á

g g

ar a

á rá

n n

y y

a a a

G G

D D

P-P

h -h

e e

z z

( (

% %

) )

áá

tltl

aa

gg

oo

ss

kk

aam

maa

tltl

áába

ba ( (de

decc

eem

mbb

ee

r r

),) ,

éévi

vi

kkam

amaa

tltl

ááb,

b, %

%

Az államadós

Fo srrág ar

Fo

á

For r

s:

Fo r á án

á

K s:

S

á

s: y H

s:Ka a GDP

KS

K

S H

S

H

-hez (%)

111. 112. ábra

F

A orr

A

n n

e ás: KSH

em

m

p p

é énz

nzü ügy

gyi i

v v

á á

ll ll

a ala

lat t

o o

k k

n n

a a

k k n

ny y

ú ú

jt jt

o o

tttt

f f

o o

r rin

int t

h h

it it

e ele

lek k

é és

s a a

z z

A

A

hh

áázt

ztaa

r r

t t

ááso

so kn

kn ak

ak nn

yy

úú

jtjt

oo

t t

t t

f f

oo

r rin

int t

hh

itit

eele

lekk

éé

ss

aaz

z áá

ltlt

aalu

lukk

á á

lt lt

a a

l l

u u

k k

e e

l l

h h

e e

l l

y y

e eze

zettt t fo

foriri

n ntb

tbe e

t t

é é

t t

e e

k k

s sze

zer r

z z

ő ő

d d

é é

s s

b b

e e

n n

s sze

zer r

e e

p p

lell

ő ő

el

h h

ee

l l

yy

eeze

zet t

t tf f

oo

r r

i i

nn

t t

bb

ee

t t

ééte

tekk

ssze

zer r

z z

őő

dd

éé

ss

bb

ee

nn

ssze

zer r

ee

pp

l l

őő

áá

tltl

aa

gg

oo

ss

á á

tl tl

a a

g g

o o

s s

k k

a am

ma a

tl tl

á ába

ba ( (de

dec c

e em

mb b

e e

r)r,) ,

é évi

vi

k kam

ama a

tl tl

á áb,

b, %

%

ka

ka m

maa

tltl

áába

ba ( (de

decc

eem

mbb

ee

r r

),) ,

éévi

vi

kkam

amaa

tltl

ááb,

b, %

%

30 30

Fo

Forr r

á rá

s: s:

K K

S S

H H

Fo

Forrrr

á á

s:s:

KK

SS

HH A

30

nem pénzügyi v 30

Fo

For r

r r

áás:

s: K

K S

S H

H

állalatoknak nyújtott

A háztartásoknak nyújtott forinthitelek

forinthitelek és az általuk elhelyezett

és az általuk elhelyezett forintbetétek

A

A h h

á ázt

zta a

rtrft

á áso

so

orin kn

kn

tbe ak

ak

t n

ét n

y y

ú ú

jt

ek szjt

o o

ttt

erz t

fő f

o o

r

dé rin

int t

h h

it it

e e

sben sz le

lek

er k

é é

s

epl s

ő

a a

z

á z

á á

lt lt

a a

tlagos lu

luk k

szerződésben szereplő átlagos

e e

l l

h h

e e

l l

y y

e eze

zettt tf f

o o

riri

n n

t t

b

kamab

e e

t t

é éte

tek k

s s

tlába (decze

zer r

z z

ő ő

d d

é é

s s

b

ember), éb

e e

n n

s sze

zer

vi kama r

e e

p p

l

tláb l

ő ő

á

,% á

tl tl

a a

g g

o o

s s

kamatlába (december), évi kamatláb,%

113. ábraka

ka m

ma a

tl tl

á ába

ba ( (de

dec c

e em

mb b

e e

r)r,) ,

é évi

vi

k kam

ama a

tl tl

á áb,

b, %

%

114. ábra

kiadáscsökkentés megtakarításait felemészti a drágább kölcsön kamatterhe. 2009-ben az államháztartás kiadásainak 8,7%-át (1134,5 milliárd forintot) tervezték törlesztésre fordítani. Összehasonlításként: az erre az évre tervezett egészségügyi kiadás 1180 milliárd forint.

Sajátos az is, hogy elsősorban a magas kamatterhek miatt nem teljesül a maastrichti 3%-os kritérium a költségvetési hiány tekintetében, hiszen egyedül a kamatterhek a GDP 5 – 3%-a között mozogtak 2000 és 2004 között (113. 114. ábra).

Az egy főre jutó külső adósság 1997 – 2002 között jelentősen nem változott, 5 – 600 000 Ft/fő értéken mozgott. 2002 után erőteljes emelkedésnek indult, 2005-re megduplázódott, 2008-ra megnégyszerező-

dött: az egy főre jutó külső adósság több mint 2 100 000 Ft/fő.

31

31

Fo

Forrrr

á á

s:s:

KK

SS

HH

JÖVŐKERESŐ

103

31

31

Az egy főre jutó belső adósság mértéke folyamatosan emelkedik, 2008-ra meghaladta a 900 000 Ft/fő

értéket (115. ábra).

Egy főre jutó adósság, Ft / fő

Forrás: KSH

Egy főre jutó adósság, Ft/fő

115. ábra

Forrás: KSH

A legnagyobb Magyarországra irányuló tőkebefektetők származási országok szerint, milliárd Forint

Mennyi a befektetett külföldi tőke Magyarországon, és mennyi a befektetett magyar tőke külföldön?

2006 végén hazánkban a külföldi működő tőke állománya 13 808 milliárd forint volt, 17%-kal magasabb az előző évinél. Az évtizedben 2003-ban volt a legmagasabb (24%) a külföldi tőke növekedése, ezt követően némiképp ingadozóan, 14 – 19% között alakult a növekedés üteme (116. ábra).

A hazánkban befektetett külföldi tőke legnagyobb arányban (27%) Németországból származik, noha a részesedése évek óta csökken. Az első négy legnagyobb befektető az összes külföldi-tőke-állomány 58%-át tette ki 2006 végén. Míg 1998 óta Németország, Hollandia és Ausztria a három legnagyobb befektetőnk, addig Franciaország csak 2004-ig volt a negyedik a rangsorban; 2005-ben Nagy-Britannia helyet cserélt vele.

Az MNB szerint 1995-től kezdődően 11 év alatt, 17,7 milliárd euró beáramlásából 54,6 milliárd tőkejövedelem keletkezett. Ebből az összes tőkejövedelem 24,9%- a, azaz kicsit kevesebb, mint egynegyede maradt csak Magyarországon.

Forrás: KSH

A külföldön működő magyar tőke 2234,2 milliárd forint volt 2006 végén, azaz 37%-kal múlta felül a 2005.

évit. Bár csekélynek mond

A ha

kütó

lfö a

ld nagys

ön m ágr

űkö endileg

dő mag kisebb

yar tő magy

ke a le ar

gnabe

gyfekt

ob e

b tfé

osek

gad ös

ó sz

or ege

szá , nö

gok vekedési üteme

messze felülmúlja a külföldi tőkéét, hiszen míg 1998

szeri -ban

nt, m4%

illi -

á át

rd te

F tt

o e

rin ki

t a külföldi tőkének, addig 2004-ben ez

az arány már 10%-ra, 2006-ban pedig 16%-ra növekedett (117. ábra).

A magyar befektetések 29%-a Szlovákiában fejti ki tevékenységét. Hollandia és Horvátország részesedése közel azonos (11 – 12%), de a felét sem éri el abszolút értékben a szlovákiainak.

Eltérően alakult a magyar befektetők külföldön működő tőkeállományának ágazati megoszlása 2006-ban a hazánkban működő külföldi tőkéétől. A Magyarországról külföldre irányuló tőkebefektetések a hazánkban lévő külföldi tőke állományánál kisebb arányban fejtik ki tevékenységüket a feldolgozóiparban. Ezen belül viszont a kokszgyártás, kőolaj-feldolgozás ágazatban működik a külföldre irányuló magyar befektetések 27%-a, miközben ez az arány 5% a befelé jövő tőkeállomány tekintetében. Lényegesen magasabb (30%) a pénzügyi 104 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Forrás: KSH

32

Egy főre jutó adósság, Ft / fő

Egy főre jutó adósság, Ft / fő

Forrás: KSH

A legnagyobb Magyarországra irányuló tőkebefektetők származási Forrás: KSH országok szerint, milliárd Forint

A legnagyobb Magyarországra irányuló tőkebefektetők származási országok szerint, milliárd Forint

Forrás: KSH

A legnagyobb Magyarországra irányuló tőkebefektetők származási országok szerint, milliárd Forint

116. ábra

A külföldön működő magyar tőke a legnagyobb fogadó országok Forrás: KSH

Forrás: KSH

szerint, milliárd Forint

A külföldön működő magyar tőke a legnagyobb fogadó országok szerint, milliárd Forint

Forrás: KSH

Forrás: KSH

A külföldön működő magyar tő 32

ke a legnagyobb fogadó országok

szerint, milliárd Forint

117. ábra

Forrás: KSH

32

tevékenység ágazatban működő magyar tőke aránya külföldön, mint a Magyarországon működő külföldi tőke részesedése (10%).

A számok arra utalnak, hogy Szlovákia kedvezőbb tőkebefektetési lehetőségeket nyújt a hazainál, a petrol-kémiai ágazat terjeszkedése pedig dominálja a horvátországi befektetéseket.

Mennyi a külföldi tőke által létrehozott jövedelem és mennyi a saját teljesítményünk?

A GNI, a bruttó nemzeti jövedelem, a hazai teljesítményt mutatja a külföldi tőke által létrehozott tulajdonosi jövedelem nélkül. A GDP-ből a GNI értékét úgy kapjuk meg, hogy levonjuk a hazánkban működő külföldi tőke által létrehozott tulajdonosi jövedelmeket, valamint a külföldi munkavállalók itt szerzett jövedelmeit, JÖVŐKERESŐ

105

A GNI

A

G / G

NI DP

/ G ar

DP á

ny

arány

Forrá

Fo s:

rr K

á S

s: H

KSH

A GNI/GDP arány

118. 119. ábra

Forrás: KSH

Az E

A u

z ró

E pa

urói U

pa ni

i ó

U b

ni e

ó fiz

beefté

iz s-

et ki

é f

s-iz

kiet

fi é

z s

et e

é g

s yeen

gyleg

enl, m

eg,i lli

mó

il F

li t

ó Ft

hozzáadjuk a magyar befektetők és munkavállalók külföldön keletkezett jövedelmeit, majd korrigáljuk az EU-transzferek egyenlegével (118. 119. ábra).

A GNI értéke 1995-ben a GDP 96,2%-át tette ki, 2000-ben a 94,7%-át, 2006-ban már csak a 93,4%-át, vagyis a külföldi tőke által létrejött tulajdonosi jövedelem egyre nagyobb szerepet játszik a magyar gazdaságban. Ugyanakkor a tulajdonosi jövedelmen belül ellentétesen alakul a visszaforgatott jövedelem és az osztalék aránya: 2004-ig a visszaforgatott jövedelem felülmúlja az osztalék nagyságát, 2004-ben közel egyenlőek, ettől kezdve viszont az adózott eredményből kifizetett osztalék felülmúlja az újra befektetett jövedelmet. Míg 2002-ben a külföldi befektetők által visszaforgatott jövedelem a tulajdonosi jövedelem 48%-át tette ki, 2006-ra ez az arány 19%-ra csökkent, az osztalék pedig ugyanezen időszak alatt 33%-ról 59%-ra növekedett.

A legújabb adatok még nem állnak rendelkezésre, de az előzetes, nagymértékű osztalékadatok a leírt tendencia folytatódására mutatnak, vagyis a külföldi befektetők eredményük egyre nagyobb részét viszik ki osztalék formájában az országból.

Forrá

Fo s:

rr K

á S

s: H

KSH

Hogyan oszlik meg a külföldi és a hazai tulajdon a gazdasági szférában?

2006-ban Magyarországon 23 966 külföldi tulajdonú vállalat volt és 306 865 hazai. A külföldiek 545 377 főt, a hazaiak 1 782 731 főt foglalkoztattak. A külföldi tulajdonú jegyzett tőke 4 157 044 millió forint volt, a hazai 5 072 245 millió. A bruttó hozzáadott érték tekintetében 4 749 908 millió forint áll szemben 7 077 396 millió forinttal. Szembetűnő a jegyzett tőke tekintetében a külföldi jelenlét a bányászatban, a feldolgozóiparban (kétszerese a hazainak), a kereskedelemben és a javításban (majdnem kétszeres) a pénzügyi közvetítésben (másfélszeres). Ugyanakkor a hozzáadott érték csak a pénzügyi közvetítések és a feldolgozóipar esetében jelentősebb a hazainál, de ezekben az esetekben is alig haladja meg 10%-kal a hazait.

A számok arra utalnak, hogy a külföldi tőketulajdonosok magas munkaés költséghatékonyságot követel-nek meg, illetve a nagy méretek filozófiája mentén gondolkodnak. A külföldi tőke dominálja a feldolgozóipart, a kereskedelmet és a szervizipart. A hazai vállalkozások tőkeszegények, jobbára kis és közepes méretűek.

106 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

3333

A

A G

G NI

NI // G

G DP

DP a

arrá

á ny

ny

Mennyire függünk a külső támogatásoktól?

A külső támogatások révén kettős függőség valósul meg. Az egyik magától a forrástól való függés, amiről csak kis mértékben képes dönteni a kedvezményezett állam. Ez bizonytalanságot teremt: például mi történik a mezőgazdasági termelőkkel, ha egy megszokott támogatási formán változtatnak vagy csökkentik az össze-get? Az ilyen változások nyilván kényszerpályát jelentenek egy ország számára, ehhez kell alkalmazkodniuk gazdaságuk szerkezetével. A függőség másik szála, hogy a támogatások feltételekhez kötöttek, ezért a kedvezményezett ország ezeknek engedelmeskedik még akkor is, ha más fontossági sorrendet állítana fel magának.

Vagyis a támogató közösség az adott forráshoz képest aránytalanul nagy mértékben szabja meg a kedvezmé-

nyezett ország fejlesztési és támogatási politikáját.

Az Európai Unió befizetés-kifizetés egyenlege pozitív, és 2004-től 2007-ig emelkedik. Onnan azonban csökkenő tendenciát mutat. A 2007. évi agrár-és vidékfejlesztési támogatások előirányzata 460 311,3 millió forint Fo

Forrrá

á s:

s: K

K S

S H

H

volt, amelyből az év során összesen 435 679,1 millió forint kifizetés történt meg. Az előirányzat 94,6%-ra teljesült (120. 121. ábra).

A

A z

z E

E u

urró

ó pa

pai i U

U ni

ni ó

ó b

b e

effiz

iz e

etté

é s-

s-ki

kiffiiz

z et

et é

é s

s e

e g

g y

y en

enl leg

eg, , m

mi illliió

ó F

Ftt

Fo

Forrrá

á s:

s: K

K S

S H

H

Az Európai Unió befizetés-kifizetés egyenleg, millió Ft

120. 121. ábra

Forrás: KSH

Mennyire függünk a külső energiaforrásoktól?

Saját forrásainak szűkössége miatt hazánk primer energiahordozók tekintetében jelentős importra szorul.

2007-ben kőolaj tekintetében 86,5%, földgáz esetében 82%, szén esetében 46,7%-ban függtünk az importtól.

Nemcsak primer, de szekunder energiahordozókat is importálunk, ilyen például a benzin vagy a villamos energia. Magyarország energetikai importfüggősége az európai átlag felett van, abszolút értékben is meglehetősen magas. Míg 1992-ben a hazai kitermelésű és behozott primer energiahordozók aránya 50 – 50%, addig 2007-ben a behozatal már 63% volt.

2005-ben a 27 tagállamot tekintve az importfüggőség 52,3% volt, amely 1995-től 9 százalékponttal nö-

vekedett. Ausztria importfüggősége kiemelkedő (71,8%), míg Lengyelország és Csehország gazdasága szorul a legkevésbé energiabehozatalra (122. ábra).

33

33

JÖVŐKERESŐ

107

Energiaimport-függőség, energiaforrások szerint,

%

En

Eneerrg

gi iaaiim

m p

p o

or rtt--ffü

ü gg

gg ő

ősséég,

g, eene

ner rgi

giaaffor

orr rááso

so k

k sz

sz er

eri in

nt t,,

%

%

Forrás: KSH

Energiaimport-függőség, energiaforrások szerint,%

122. ábra

Forrás: KSH

Erőforrás függőségi index: Az összes energiafogyasztás hányad része származik belföldön kitermelt, illetve külföldön kitermelt energiahordozókból?, %

Magyarország évente 1 millió tonna kőolajat és 3 milliárd köbméter gázt termel saját forrásból. Hazai olajkészleteink 3, gázkészleteink 9 évre lennének elegendők jelenlegi fogyasztási szintünk fedezéséhez. Ráadásul a hazai primer energiafelhasználásban a gáz 44,3, a kőolaj 24,2%-ot képvisel, a kettő együtt közel 70%-ot.

Kedvezőtlen a villamosenergia-kitermelés háttere is, ami 38%-ban atomenergiára, 34%-ban földgázra alapozott. Ilyen mérvű kiszolgáltatottság teljesen függő és zsarolható helyzetbe hozza hazánkat, és ezen nem segít az sem, hogy milliárdokat kívánunk alternatív gázvezetékekbe fektetni. A függőséget tovább fokozza, hogy a nukleáris energia részesedése 12

Fo ,7%

Forrrráás: a

s: K hazai

KS

S H

H

primer energiafelhasználásban, amelynek az erőforrásai szintén külföldi – jelenleg orosz – beszerzésűek (123. 124. ábra).

Er

Er ő

ő fo

for rráás

s f fü

ü gg

gg ő

ősséég

gi i in

n d

deexx:: A

A z

z ö

össsze

zess een

neerrg

gi iaaffo

o g

gyyaasszt

ztáás

s h

háány

nyaad

d r réész

sz e

e sz

száárma

rmazziikk b

beellffö

ö ld

ld ö

ö n

n kkiitteerrm

meelltt, ,

ill

illeettvvee k

k ü

ü lf

lf ö

ö ld

ld ö

ö n

n kkiitteerrm

meelltt en

eneerrg

gi iah

ah o

or rd

d o

ozzó

ó kb

kb ó

ó l?

l? , %

, %

Forrás: KSH

Fo

For rrráás:

s: K

K S

S H

H

Erőforrás függőségi index: Az összes energiafogyasztás hányad része származik belföldön kitermelt, illetve külföldön kitermelt energiahordozókból?,%

123. 124. ábra

Forrás: KSH

34

108 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

34

34

Összességében nagyon erős a függőségünk a fosszilis erőforrás-készletektől, amelyek felett viszont nem rendelkezünk. A megújuló erőforrások részesedése tekintetében nem érjük el az 5%-ot, és ezen belül is biomassza alapanyagokra, leginkább fára alapozott az energiatermelés. Főleg a villamosenergia-termelésben magas, 4,6%-os a biomassza felhasználása, ami már ezen a szinten is fenntarthatósági kérdéseket vet fel a hazai erdőállomány terhelhetőségét illetően. A víz-és a szélenergia részaránya ugyanakkor nem haladja meg a 0,1%-ot az összes forrás tekintetében.

A társadalom által megfogalmazott válaszok a problémákra

Amikor a társadalom szembesül a nemkívánatos hatásokkal, válaszokat fogalmaz meg, amelyek irányulhatnak magukra a hatásokra, de az azokat kiváltó állapotokra, terhelésekre és hajtóerőkre is. A helyes válaszadás kulcsa pontosan itt van. A mai problémamegoldási gyakorlat az, hogy magára a jelenségre összpontosítunk, és így próbáljuk a bajt közvetlenül orvosolni. A társadalom egyre több részproblémát termel, ezek kezelésére pedig egyre több pénzt és energiát áldoz, de szinte eszébe sem jut a jelenségek gyökereit megvizsgálni.

Lehetetlen lenne felsorolni mindazt az intézkedést, jogszabályt és pénzeszközt, amit az állam a részproblémák megoldásához hozzárendelt. Ezek minősítésére nem tudunk vállalkozni, és nem is tartanánk célraveze-tőnek. Azt szeretnénk láttatni, hogy a válaszadás módszere a rossz, mert az nem az okokra irányul.

A fenntarthatóság szemlélete szerint a problémák létrejöttét meg kell előzni. Miért nem érvényesül ez ma?

Az egyik hivatkozás, hogy az okokig visszanyúló megoldás nagyon hosszú időt vesz igénybe. Ha azt állítjuk, hogy a szemetelés oka az emberek értékszemlélete által meghatározott viselkedés, akkor várhatnánk, amíg a szemét eltűnik. Ezért aztán valaki szükségből összeszedi. Csakhogy, ha az értékeket változtatnánk meg, a viselkedés is változna, és akkor a termelő eleve nem termelne annyi hulladékot, és nem a fogyasztóra maradna a hulladék gondja. Vagyis egy eggyel korábbi szinten megakadályozhatjuk a probléma létrejöttét.

A másik kérdés, hogy akarjuk-e? Ha a fenti módon járnánk el, és megelőznénk a problémát, azzal kizárnánk a társadalmi munkamegosztásból azokat, akik eltakarítják, feldolgozzák, lerakják a hulladékot, vagyis magával a problémával foglalkoznak. Márpedig egy növekedésre kihegyezett világban ez nem lenne kívánatos, és a foglalkoztatásnak sem kedvezne. Ezért sajátos módon a problémagyártás a növekedésnek kedvez: a társadalomnak van mivel foglalkoznia, a gazdaságnak van miből növekednie.

Ennek a láncolatnak az az egyetlen hibája, hogy a problémagyártásnak és -megoldásnak olyan nagyok a környezeti terhei – és éppen ezért a közvetetten társadalmi költségei is –, hogy előbb-utóbb elviselhetetlen szintre érnek. A környezeti terhek akkor válnak elviselhetetlenné, amikor meghaladják a környezeti rendszerek eltartóképességét. Ettől fogva a problémákat már nem csak mi emberek, de a változó környezet is gyártja számunkra. A problémaképződés sebessége egy ponton meghaladja a probléma kezeléséhez szükséges kapacitásokat, és a jól működő növekedési logika összeomlásba torkollik.

A szokásos problémamegoldó magatartás leváltásának csak nagyon gyenge kísérletei léteznek a világon, akár kormányzati, akár civil oldalon. A legátfogóbb törekvést a problémák megelőzésére a „környezeti szempontok integrációja” szakkifejezés takarja. Az elképzelés ugyan alkalmas lenne a változtatásokra, de többnyire formalitásokban merül ki. Jogintézményeként létrehozták a környezeti hatásvizsgálatok, környezeti vizsgálatok direktíváit, illetve a Strukturális Alapokból finanszírozott projektek esetében a fenntarthatósági és JÖVŐKERESŐ

109

esélyegyenlőségi szempontokat ún. horizontális szempontként kell érvényesíteni. Az elkülönülő vizsgálati követelmények nem állnak azonban össze egy egységes fenntarthatósági szempontrendszerré, és a sürgető

fejlesztések, a felhasználható források „lehívása” nem tűri az alapos megfontolást.

A fenntarthatósági szempontok valódi, hatásos integrációjának hiánya magától értetődő egy olyan társadalomban, ahol erre igény sincs. Csupán néhány, összességében elenyésző számú közhivatalnok, közéleti személy, tudós és civil van, akik a szívükön viselik fenntarthatóság gondját, s gondozzák az útját. Hatásuk a társadalom egészére minimális, sőt saját köreiken belül sem képesek meghatározó változásokat előidézni. Feltűnő, hogy egy-két esetet kivéve, ezek a személyiségek valamilyen módon a környezetvédelem művelői közé tartoznak, a politikai közélet, a média, a művészetek szereplői csak elvétve hirdetik a fenntarthatóság gondolatát.

Politikai és kormányzati szinten a fenntarthatóság helyzete kritikus. Mivel a társadalom nem lép fel a fenntartható társadalom igényével, sem politikai akarat, sem kormányzati cselekvés nincs a fenntarthatóság érdekében. Ezt tetézi, hogy a döntéshozók és a végrehajtók fogalma a fenntarthatóságról többnyire a fenntartható gazdasági növekedésre korlátozódik. Az ország fejlesztéspolitikáját meghatározni hivatott tervezési dokumentumok szintén erről árulkodnak. Jelenleg egyetlen olyan stratégia, program vagy terv sincs, beleértve hazánk fiókban tartott Nemzeti Fenntartható Fejlődési Stratégiáját is, amely a fenntarthatóságot a környezet és a fejlődés kérdéseinek összefüggésében kezelné.

A társadalmi szervezetek közül sajnálatos módon szinte csak a környezetvédő szervezetek foglalkoznak fenntarthatósági kérdésekkel, holott azok elsősorban a társadalmi létminőségre koncentrálnak. A tevékenysé-

get tekintve a legtöbben a környezeti nevelésre, szemléletformálásra fűzik fel a fenntarthatóság kérdését, úgy vélvén, hogy itt kell, itt lehet kezdeni a társadalom megváltoztatását. Többen az alternatív életvitelben, technológiákban látják az előrelépés lehetőségét. Ők azok, akik ökofalvakba és különböző alternatív programokba menekülnek a világ elől, s többnyire romantikus, fenntartható életszigeteket képzelnek el a nem fenntartható világban. A valóságban ezek a programok kénytelenek megalkudni a nem fenntartható megoldásokkal, hiszen a külvilágtól, annak anyagaitól, életstílusától, szabályozásától nem lehet elszigetelődni.

Látható, hogy a fenntarthatóság felé törekvő erőfeszítések még nem érték el azt a kritikus határt, amelyen túl képesek a társadalomra érdemben hatást gyakorolni, s kivezetni a közembert a nem fenntartható társadalomból. Azt is láthatjuk azonban, hogy azok az eszköztárak, amelyek alkalmasak lennének ennek a küldetésnek a véghezvitelére, egyelőre nem állnak készen. Mindennek tetejében azt kell a legvilágosabban észlelnünk, hogy a társadalom nincs tudatában annak, hogy szüksége van a fenntarthatóságra.

Milyen lehet a jövő?

Nem ismerjük a jövőnket, csupán a múlt és a jelen történéseit vetíthetjük előre, és megbecsülhetjük a jövő-

ben bekövetkező kockázatokat, vagy éppen az esélyeinket. Annak ellenére, hogy nem lehet biztos tudásunk a jövőről, kötelességünk minden számottevő valószínűségű forgatókönyvvel számolni, és elkerülni minden olyan változtatást, amely ezek megvalósulása esetén megoldhatatlan feladat elé állítják a nemzetet.

Magyarország léte csekély hatással van a világra – annál nagyobb hatással van a világ, a külső környezet nemzetünk sorsára. Ezért fontos figyelembe venni, hogy milyen lesz a bennünket befogadó globális környezet.

110 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Az IPCC (Éghajlatváltozási Kormányközi Testület) GEO-4 modellje négy forgatókönyvet mutat be a jövőre nézve. A piac mindenek felett modell a globalitás kiterjedését ígéri, amelyben a globális folyamatokat együttműködő módon vezényeli valamiféle világkormány, és amelyben megvalósul a nagy, a globális léptékek diadala. A fenntarthatóság mindenek felett modell ugyancsak globális keretekben gon-dolkodik, és egy tudásalapú, technokrata irányultságú világra épül. A biztonság mindenek felett modell-ben a rend az erőből származik, az egyes nemzetek önző, befelé forduló stratégiát követnek. A negyedik forgatókönyv alkalmazkodó helyi kultúrák egymás mellett élését képzeli el, és a szolidaritáson alapszik.

Ez utóbbi, és a fenntarthatósági modell elébe megy a változásoknak, míg a másik kettő inkább válaszokat ad a változásokra.

A GEO-4 modellt is figyelembe véve a Táj-Kép Program, amely a Tisza-táj jövőjének tervezésével foglalkozott 2008-2009-ben, szintén négy forgatókönyvet készített. Ezeket tartjuk mértékadónak a hazai jövőkép felvázolásához.

1. forgatókönyv: Globalizáció +

• A világ a globális társadalom irányába alakul, a fejlődés legfontosabb hajtóereje továbbra is a verseny és a gazdasági növekedés.

• A globális társadalom az éghajlatváltozáshoz alkalmazkodik, megelőzi a további változásokat, s mindezt a tudományos-technikai válaszokon, a piaci mechanizmusokon keresztül éri el.

• A megoldások nem fékezik, sőt tovább növelik a gazdasági növekedést.

• A fosszilis energiahordozók felhasználását sikerül helyettesíteni a nap, a szél, a geotermikus és a második generációs biomassza hasznosítási eljárásokkal.

• A növekedést sikerül elválasztani a környezeti terhelések növekedésétől és a szociális problémák halmozódásától.

• Erős globális kormányzás alakul ki.

• A technooptimista felfogás győzedelmeskedik.

2. forgatókönyv: Globalizáció –

• Az emberiség súlyosbodó problémákkal küzd, egyre szélsőségesebb éghajlati körülmények jelentkeznek.

• Az emberiség nem tud megküzdeni az időjárási szélsőségekkel és azok következményeivel (árvíz, aszály, bizonytalan terméskilátások); csökken a biológiai sokféleség, csökkenek a természetes ökoszisztémák szolgáltatásai.

• A gazdasági növekedés lelassul, a tőkeallokációra alapozott növekedés kudarcot vall.

• Az ellátó rendszerek összeomlanak.

• Az emberiség nem tudja kielégítő mértékben helyettesíteni a fosszilis energiahordozókat.

• Átrendeződik a politikai erőtérkép, új feszültségek keletkeznek.

• Minden technikai megoldás újabb környezeti és szociális nehézséget szül.

• A létfeltételek romlanak, az életszínvonal jelentősen csökken.

• Nem alakul ki globális kormányzás, s a nemzeti kormányok sem képesek kontrollálni a folyamatokat.

• Globális szinten létrejön a káoszpont, a problémák megoldásai finanszírozhatatlanok.

JÖVŐKERESŐ

111

3. forgatókönyv: Lokalizáció

• A problémák elszabadulnak, sem globális, sem nemzeti szintű megoldást nem nyernek.

• A legtöbb problémára helyben kell kitalálni a megoldást.

• A problémák súlyosak: éghajlatváltozás, élelemhiány, energiahiány, az ellátórendszerek összeomlása.

• A helyi válaszok megtalálása egyenetlen, jelentős különbségek alakulnak ki a különböző közösségek között, ez konfliktusok, erőszak forrását hordozza.

• Hosszú időt vesz igénybe a helyzet normalizálódása.

4. forgatókönyv: Glokalizáció (a globalizáció és lokalizáció összeegyeztetése)

• A szubszidaritás működik (globális kormányzás az emberiség közös ügyeiben, döntési szabadság lokális szinteken).

• A globális együttműködés kiegyensúlyozottá válik (az export-import a szükséges mértéken működik).

• A szociális különbségek csökkennek.

• A világot az együttműködés jellemzi.

• Az együttműködés mentén sikerül megtalálni a válaszokat a környezeti, társadalmi problémákra és az energiagondokra.

• Értékalapon működik mind a globális, mind a helyi társadalom.

A forgatókönyvek lehetséges átmenetei

Azt feltételezzük, hogy a jövő történéseit három tényező – éghajlatváltozás, fosszilis energiahordozók kimerü-

lése, mezőgazdasági termelés lehetőségeinek beszűkülése – befolyásolja alapvetően.

A globális éghajlatváltozás tény, és bizonyára meghatározó ökológiai feltétel lesz a következő évtizedekben, de akár hosszabb távon is. Ugyanakkor nem lehetünk bizonyosak abban, hogy milyen konkrét irányt vesz a változás. Ezért globálisan sem, de lokálisan meg főleg nem lehet biztonságosan előre jelezni az éghajlati feltételeket. Amire bizonyosan készülni kell, az a szélsőséges jelenségek gyakoriságának és hevességének fokozódása.

A másik, talán jobban prognosztizálható hajtóerő a fosszilis energiahordozók korlátossá válása. Valójában

– ha csak a mennyiségeket vesszük tekintetbe – a szén és a szénhidrogének készletei még jelentősek. Ugyanakkor a legkeresettebb olaj rendelkezik a legkisebb tartalékkal, és az a tény sem elhanyagolható, hogy a maradék szénhidrogén-készletek kitermelhetősége már nem lehetséges az eddigi olcsó ráfordításokkal. A hanyatlás természetesen nem akkor kezdődik, amikor elfogy az utolsó csepp, hanem amikor a kitermelés lehetőségei elkezdenek csökkenni. Úgy tűnik, hogy az olaj esetében ezt a pontot már elértük, és hamarosan bekövetkezik a többi energiahordozó esetében is. A problémát súlyosbítja, hogy amennyiben az ÜHG-hatás a fő meghatározó tényezője a jelenlegi éghajlati változásnak, úgy a szén és a szénhidrogének felhasználhatósága környezeti okból kétséges.

A szén alapú társadalmi boldogulás alternatívái jelenleg korlátozottak. Ennek egyik oka az alternatív lehetőségek ismeretének hiánya, meghatározó oka pedig az ún. strukturális fogság. A fosszilis tüzelőanyagokra alapozó társadalom olyan megastruktúrákat épített ki, amelyek lecserélése idő-és erőforrás-igényes. A strukturális váltás így átmenetileg még nagyobb erőforrás-felhasználást, illetve környezeti terhet generálna.

112 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Az éghajlatváltozás a társadalmi élet minden szegmensére kihat. Mivel az éghajlat alapvető ökológiai feltétel, így a változása magával hozza a vízháztartás, a talaj termőképességének, a biológiai alapoknak a változását. Ez utóbbi tekintetében biztosra vehető a biológiai sokféleség csökkenése és ezzel a biológiai erő-

források szűkülése.

Ezek a változások nagy valószínűséggel kedvezőtlenül befolyásolják a mezőgazdasági teljesítményeket, ami a problémák harmadik hajtóerejévé válik. Mindez ráadásul egy olyan helyzetben alakul ki, amikor fokozódó igények lépnek fel a mezőgazdaság termékei iránt. Ezek az igények a világ népességének állandó növekedé-

séből (több mint 80 millió ember évente), a feltörekvő piacok fizetőképességének fokozódásából, az ott élők igényeinek növekedéséből származnak. Mindemellett az igények nemcsak az élelmiszer-alapanyagok, hanem a rost-és energianövények tekintetében is gyorsan nőnek.

A mezőgazdaság tehát kettős szorításba kerül: egyrészt többet kellene termelni megfizethető áron, másrészt mindezt szigorúbb, kedvezőtlenebb környezeti feltételek között.

Amennyiben ezek a feltételek beállnak, úgy a négy forgatókönyv két úton alakulhat át egymásba.

• A globalizáció+ forgatókönyv nem valósulhat meg a környezeti feltételek változása, a fosszilis energiahordozók szűkössége és a társadalomban kialakuló feszültségek miatt. A globalizáció – forgatókönyv fog megvalósulni, ha ma nem vesszük komolyan számításba a három alapvető hajtóerőt. Ez a forgató-

könyv tíz éven belül megtörténik, és kérdéses lesz, hogy romló környezeti feltételek mellett képesek vagyunk-e a változtatásokra. A globalizáció – forgatókönyv egy stagnáló-lokalizációba megy át, majd ha a környezeti feltételek lehetővé teszik, akkor 2050-ig a glokalizációba torkolhat.

• A globalizáció+ forgatókönyv nem valósulhat meg a környezeti feltételek változása, a fosszilis energiahordozók szűkössége és a társadalomban kialakuló feszültségek miatt. A társadalmi felismerés időben megtörténik, a globalizáció glokalizációba torkollik.

Ha vitatják is egyesek a klímaváltozás jelenségét, ha nincs is konszenzus arról, hogy a fosszilis energiahordozók készleteinek csökkenése pontosan mikor vezet olyan mértékű dráguláshoz, ami gazdasági, agrár-, közlekedési, települési rendszereink teljes újragondolására kényszerít minket, ha nem is fatális bizonyosság a növény-és állatvilág jóvátehetetlen sérülése a környezetterhelés növekedése miatt, ezek a kockázatok semmiképpen nem tekinthetők elhanyagolhatónak. Ha nem is következik be rövid időn vagy akár néhány évtizedes távon belül a legrosszabb forgatókönyvek által jósolt nagymértékű pusztulás, hirtelen összeomlás, a folyamatok iránya akkor is egyértelmű. Senki nem állíthatja, hogy a klíma az őshonos vegetáció, állatvilág és az ember szempontjából kedvező irányba változik, stabilizálódik; senki nem állíthatja, hogy a természet akár közelítőleg képes pótolni az emberi civilizáció által fokozódó ütemben igénybe vett természeti erőforrásokat; senki nem állíthatja, hogy a természetes élőhelyek állapota javul, vagy akár változatlan szinten stabilizálódik. A változások iránya tehát összességében aggasztó, legfeljebb azt nem látjuk előre, mikor érnek el egy olyan kritikus tömeget, ami felbo-rítja a megszokott életrendünket és szétzilálja azt a gazdasági rendet, amelyen a megélhetésünk ma alapul.

A hatékonyságot kizárólag a profitrátában mérő globális kapitalizmus mozgatórugói között nem szerepel olyasfajta megfontolás, hogy lesz-e az unokáink nemzedékének elegendő nyersanyaga, energiahordozója, ivó-

vize, netán tiszta levegője. S ezt a gondolkodásmódot láthatóan rá tudják kényszeríteni a kormánypolitikákra is – lásd az autógyártó kapacitások változatlan mértékének megőrzését szolgáló támogatásokat és ösztönzőket.

A pazarlás mélyen beépült a gazdaságba, hirtelen felszámolása (ami például a hadi-, olaj-, autóipari stb. lobbik JÖVŐKERESŐ

113

rendkívüli befolyása miatt eleve illuzórikus) tömegesen szüntetne meg munkahelyeket, így gyakorlatilag alig kivitelezhető. A stratégiai ágazatok közösségi ellenőrzés alá vonása lassan már az emberiség túlélésének alapfeltételévé válik. Ennek esélye azonban éppen az ebben ellenérdekelt gigantikus magántársaságok befolyása folytán ma (még) csekély. A közeljövő nagy kérdése, hogy működik-e még az életösztön az emberiségben, vagy elbutítva hagyja magát tovább vezetni az életfeltételeit egyre gyorsuló ütemben megsemmisítő zsákutca vége felé.

Ha mégis bekövetkezik a katasztrófa – elsősorban az által, hogy a társadalom megszokott működtetésé-

hez szükséges mennyiségű energia már nem áll majd rendelkezésre, illetve megfizethetetlenül megdrágul –, a megváltozott helyzethez való kényszerű alkalmazkodás szempontjából korántsem mindegy, hogy az összeomlás váratlanul ér-e minket, vagy az alkalmazkodás egyes részlépéseit addigra már előrelátóan megléptük.

A felelős elővigyázatosság, saját magunk és utódaink életlehetőségeinek védelmezése megköveteli, hogy minden jövőbeli döntésnél – legyen az állami, települési, vállalati vagy családi – mérlegeljük, hogy az segít-e elodázni, szerencsés esetben elkerülni egy idővel nagy valószínűséggel bekövetkező erőforráskrízist, de legalábbis illeszkedik-e az alkalmas közösségi túlélési stratégiákba. A túlélési stratégiáknak nem csupán morális okokból kell közösségi, s abból építkező nemzeti jellegűnek lenniük, hanem azért, mert krízishelyzetben az együttműködés sokkal hatékonyabb a mindenki mindenki ellen folytatott kaotikus harcnál. Történelmi tapasztalat, hogy krízishelyzetben a szolidaritás nem is remélt erői képesek mozgásba lépni, s a közösségek akár ki is tudják kényszeríteni az arra önszántukból esetleg nem hajlók együttműködését is. Természetesen ennek feltétele, hogy az anyagi és hatalmi téren megmutatkozó társadalmi különbségek ne érjenek el egy olyan szintet, ahol az önző kisebbség már képes maga alá gyűrni az együttműködést előnyben részesítő

többséget.

Ahogyan az ökológiai sivataggal szemben a biológiai sokféleség a termesztett növények, tenyésztett állatok esetében is védőfaktor, úgy a multik „ökonómiai sivataga” is sérülékennyé tesz, ellenben a sok kis mozgékony hazai cég véd az összeomlással szemben. Ez utóbbiak éppenséggel valósággal elreteszelhet-nének minket a külvilági sokkoktól – már ha összességükben elérnék az ehhez szükséges kritikus tömeget.

Minél jobban képessé válnánk helyi, térségi, országos vagy Kárpát-medencei léptékben megszervezni az életünket, annál biztonságosabb lehetne a jövőnk az esetleges összeomlás idején.

A nemzetközi gazdasághatalmi propagandával szemben nyilvánvaló, hogy az alapvető emberi létszük-ségleteket nem lehet minden további nélkül a piaci kereslet-kínálat farkastörvényeinek kitenni. Nyilvánvaló az is, hogy szűkös erőforrásokkal tervszerűen kell gazdálkodni, ami azonban rövid távú haszon által vezé-

relt szervezetekkel aligha lehetséges. A felelős gazdálkodás érdekében a valós költségek megfizettetése önmagában helyes elv lehet, azonban az alapvető életjavakhoz való hozzáférést ebben az esetben nem piaci módszerekkel kell biztosítani. Ennek híján, szabályozatlan piaci megoldások előtérbe kerülése esetén

– ami a közeljövőt illetően sajnos inkább valószínűsíthető, mint kizárható – a harmadik világ nyomorának globalizációja fog bekövetkezni.

A globális – és a hazai – gazdasági és társadalmi folyamatok tanulsága szerint a mai verseny-és profitve-zérelt gazdasági világrend még összességében elegendő erőforrás esetén is nagy számú embert hagy elemi létfeltételek biztosítása híján nyomorogni. Nyilvánvalóan még nagyobb ennek kockázata, ha az erőforrások szűkössé válnak. Nagyon valószínű, hogy drasztikus erőforrás-csökkenés esetén a verseny-és profitelvű

„szabad” gazdaság nem lesz képes önmagában garantálni a közösség takarékos és ésszerű működését. Annál 114 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

is nagyobb ennek a kockázata, mert sajnos ma is vannak, akik éheznek, fáznak. Joggal tarthatunk attól, hogy a helyzet romlásával sokak számára a puszta létfenntartás sem lesz magától értetődő.

Az áruk, a tőke szabad mozgására épülő globalizáció hanyatlása elkerülhetetlenné válik az energiaárak fokozódása miatt, mivel a szállítás közvetlen és közvetett költségei megnövekednek. A közvetlen költségnö-

vekedést az energiaárak növekedése, a közvetettet a környezeti terhek növekedésének visszafogási kényszere jelenti. A tőkeallokáció is értelmét veszíti, amennyiben az olcsón termelt árut nem lehet a globális térben olcsón mozgatni és eljuttatni a megfelelő piacokra.

A fosszilis energiahordozókban szegény „fejlett” világ tarthatatlan függőségi helyzetbe kerül az energiahordozókban gazdag államoktól, és az egész társadalmi felépítményét kénytelen lesz átértékelni. A hagyományos energiahordozók rendelkezésére állását az is csökkenti, hogy az exportáló országok az eladás-ból származó jövedelmeiket a felzárkózásuk érdekében megastruktúrák kialakításába fektették, amelyek fenntartási költségei felemésztik a maradék forrásokat (a saját gazdagsági forrásaikat a saját strukturális csapdájuk megépítésére költik).

Energiakrízis esetén a megtermelt élelmiszertömeg csökkenésével kell számolnunk, miközben nyilvánvalóan növekedni fog a nyomás a biológiai eredetű energiahordozók termelésére. A kettő eredőjeként az élelmi-szerhiány reális fenyegetéssé válhat. Emiatt a szegények érdekeinek képviseletére képes erős közhatalomnak kell gondoskodni az élelmiszer-termelés elsőbbségéről a – részben kényelmi célú – energiatermeléssel vagy éppen az ipari növények termelésével szemben. A víz esetében a klímaváltozás készletcsökkenést, az energia szűkössé válásából fakadó gazdasági krízis a fizetőképesség további romlását hozhatja. Az otthonok fűtése megdráguló és/vagy szűkös energia mellett drámai szociális problémákhoz vezet. A készletek kimerülése –

meglehetősen perverz módon s csak rövid ideig – üzletileg még gyümölcsöző is lehet: amiből kevesebb lesz, azt drágábban lehet eladni. Más kérdés, hogy ha egyszer ez a drágulás igazából megindul, nincs megállás, nincs fordulat, nem lesz új konjunktúra. Drágul, drágul és drágul – egyre kevesebben engedhetik meg maguknak az energia, az élelem és az ivóvíz megvásárlását!

A nélkülözők puszta segélyezése a jövőben sem jelenthet megoldást; a mai segélykultúra visszaszorítása elengedhetetlen a jövő perspektívájában is. Ha ugyanis a városi életforma nehezebben, kevesek számára élhetővé vagy egyenesen élhetetlenné válik, összeomolhat a társadalom, ha tovább kell cipelni a falusi, tehát elvben magukról gondoskodni képes szegény elesettek eltartásának terheit is. Ellenben ha az önellátás a társadalom kb. fele számára – pusztán a mai társadalmi takarékosság és mentális karbantartás okán – megvalósul, kevesebb lesz az új elesett, s több az esély arra, hogy elláthatóak és bevonhatóak legyenek egy újfajta életmódba. Ha másra nem is, a tradicionális mező-, erdő-és vízgazdálkodási módszerek elsajátítására és alkalmazására a képzetlen tömegeknek is van esélyük, a középkorúnál idősebb nemzedékeknek még némi gyakorlatuk is.

Akiknek szociális indíttatású, önellátást célzó programok keretében sikerülne egy tradíciókon alapuló, ezért alacsony energiaigényű, kevéssé kemizált, természetközeli, ökológiai gazdálkodásban megtalálniuk a helyüket, abszolút vesztes pozícióból akár a jövő nyertesei közé is kerülhetnek, amikor a szükség és a „szűkség” értékel-heti fel a hagyományos, természetközeli életstratégiákat, s alkalmazkodási mintát adhatnak a jövőben városi megélhetésüket esetleg elvesztő, s szükségből a föld közelébe húzódó tömegeknek. A versenyelőny draszti-kusan megváltozó körülmények között újradefiniálódhat, amint az részben már a kilencvenes évek gazdasági átrendeződése idején is megtörtént. Az energiaintenzív tevékenységek, a luxusfogyasztást kiszolgáló ágazatok, JÖVŐKERESŐ

115

illetve az ezekben dolgozók lehetőségei nyilvánvalóan ahhoz hasonlóan szűkülhetnek, ahogyan a szocialista rendszer munkásarisztokráciája is a semmibe hullott a bányászat és a nehézipar összeomlása után.

A közeljövőben felértékelődnek természeti erőforrásaink: a föld, az erdő, a táj (azt is lehetséges privatizál-ni; lásd városkörnyéki vagy kiemelkedő üdülőhelyi vagy látképi adottságú értékes területeink fokozódó beépíté-

sét!), a víz és a hévíz, s törvényszerűen ezek is a globális hatalomgazdaság érdeklődési körébe kerülnek. Ez már közvetlenül felveti a rövid távú rablógazdálkodás kockázatát is, nem beszélve arról, hogy ezeken a területeken is beléphet „a hasznok privatizációja, a terhek társadalmasítása” jól ismert módszere. Szűkülő erőforrások mellett a „szabad piacgazdaság” szükségszerűen – nemzetek, régiók közötti vagy országon belüli; gazdasági, pénzügyi eszközökkel, rosszabb esetben fegyverekkel vívott – háborúhoz vezet. Ebben a „versenyben” hazánk aligha lehet a győztesek között, mi több, azzal a kockázattal is szembesülnünk kell, hogy e vetélkedésben elveszíthetjük nemzeti vagyonunk, készleteink azon része fölötti rendelkezést is, amelyek fölött eddig még sikerült megőriznünk.

A jelen kérdése az, hogy tehetetlenül nézzük, ahogy valóra válik a jelenlegi tendenciákból következő jövő, és megvárjuk azt a helyzetet, amikor jelentős lesz a kockázata annak, hogy környezeti okoknál fogva nem lesz lehetőségünk a változtatásokra, vagy a ma még rendelkezésre álló lehetőségeinkkel élve megelőzzük a fenti forgatókönyv bekövetkeztét, illetve globális válasz hiányában felkészülünk a legrosszabb forgatókönyvre?

A jövő – ahogyan a magyar emberek látják a saját kilátásaikat A Nemzeti Fenntartható Fejlődési Tanács megrendelésére a KSH 2009 áprilisában 1048 válaszoló megkérdezé-

se alapján arról tájékozódott, hogy milyennek gondolják a jövőt. A válaszadók egy hetes skálán értékelhették a jövőjüket: kilátástalan, rossz, bizonytalan, változatlan, javuló, jó, nagyon jó lehetőségek közül választhattak (124. ábra).

A jövőre vonatkozó kérdések nemek szerinti és regionális vizsgálata nem mutat eltérést. A kor szerinti meg-bontás esetén megfigyelhető, hogy a legfiatalabb korcsoport a legoptimistább, és az életkor előrehaladtával egyre borúlátóbbak a válaszadók (125. ábra).

Hogyan ítéli meg saját jelenlegi esélyeit?

Hogyan ítéli meg saját jövőjét?

125. ábra

126. ábra

116 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

35

35

Hogyan látja a magyar társadalom jóléti esélyeit?

127. ábra

A hetes értékelési skálán, ahol a legoptimistább érték a hetes, az összes válaszadó, az összes kérdés te-35

kintetében 3,3-es átlaggal értékelte a jövő kilátásait. Ez a bizonytalan és változatlan jövő kategóriák határán mozog. Az emberek a legpesszimistább választ, hármas átlaggal, a jelenlegi esélyeik megítélésre adták, ami teljes bizonytalanságot tükröz. Az emberek a saját jövőjüket is bizonytalannak ítélik meg: egy év távlatában egytized pontot javul a megítélés a jelenhez képest, öt év távlatában pedig négytizedet (126. ábra).

A társadalom jövőjét illetően az emberek a magyar társadalom öt éves távlatú jóléti esélyeinek tekintetében a legpesszimistábbak (2,8-es átlagérték – bizonytalan), míg a 10, 25 és 50 éves távlatok egyre magasabb átlagos értékelést kaptak, ami kismértékű bizakodást fejez ki a távlati jövővel kapcsolatban. De még a legmagasabb, 2050-re vonatkozó 3,8-es átlagérték sem éri el a javuló kategóriát, ez is a változatlan megítélés alá esik.

A hosszú távú jövő

Az értékkövető és értékmegőrző társadalom

Milyen lenne egy fenntartható társadalom, milyen jellemzői lennének? A fenntartható társadalom értékkövető, nem pedig érdekkövető társadalom, döntéseiben következetesen ragaszkodik a fenntarthatóság értékeihez, és képes félretenni a rövid távú csoport-vagy egyéni érdekeket.

A fenntarthatóság alapértékei a társadalmi igazságosság, a rendszerszemlélet és a környezet jó minősége, amit a természeti erőforrások bölcs használata biztosíthat.

A jövő társadalma a társadalmi igazságosság pártján áll. Vallja és gyakorolja az esélyegyenlőséget, a szubszidiaritást, megvalósítja az erőforrásokhoz való hozzáférés esélyegyenlőségét, biztosítja az igazságos részesedést a természeti erőforrások hasznából, ugyanakkor a keletkező terhek elosztása is egyenletes a társadalomban. A jövő társadalma együttműködő és együtt élő más társadalmakkal és a természet teremtményeivel.

JÖVŐKERESŐ

117

Szubszidiaritás

A fenntartható társadalom a teljes jogú egyénből és azok közösségeiből építkezik rendszerré. Az egyén érdekeinek megvalósulása a közösségen keresztül ütközik, vagy azonosul más egyének vagy közösségek érdekeivel, s a különböző érdekek egyensúlyát a kölcsönösség teremti meg. A kölcsönös nagylelkűség, a közösségi érzés újraéledése ebben a szerkezetben nem felülről jövő akarat, hanem az egyén egzisztenciális létének kiteljesedési lehetősége, azaz a közösség sajátja. A mindenkire nézve kötelező parancsokat osztogató monolit hatalmi struktúrával szemben – ami a kölcsönösség elszegényedéséhez, egyéni és csoportérdekek kialakulá-

sához vezetett – a fenntartható társadalom szerkezetében a kölcsönösség válik a közösség szervező erejévé, ahol a helyi közösség önigazgatási rendszerben intézi a saját ügyeit. A döntés áthelyeződik a döntés közvetlen hatásfelületére, csökken a központi felelősség és a sematizálásból adódó tévedési lehetőség. Nő a szabadság-

érzet és a tényleges beleszólás a közösség sorsának intézésében. A helyi irányítási rendszerek jobb működési folyamata a helyi viszonyok reálisabb helyzetismeretén és helyzetelemzésén alapul.

Az erőforrásokhoz való hozzáférés esélyegyenlősége

A szegénység felszámolása nem képzelhető el, ha az egyes emberek nem egyenlő mértékben férhetnek hozzá a helyi erőforrásokhoz, s az erőforrásokhoz való hozzáférést a tőke birtoklása határozza meg.

A jövedelemszegénység megszüntetéséhez lehetőséget kell biztosítani a jövedelemszerzésre. Ennek feltétele az erőforrásokhoz való hozzáférés, a termelési eszközök birtoklása, a termeléshez szükséges tudás és képességek megléte, tőke, munkahely és piaci hozzáférés. A munkahely és a tőke szükséges, de nem nélkülözhetetlen feltételei a jövedelemszerzésnek, míg az erőforrások, az eszközök, a tudás és a piac nélkülözhetetlen feltételek.

A fenntartható társadalomhoz tehát a nagyobb biztonság, az önállóság tartozik, ami megköveteli, hogy a helyi erőforrások felett a helyi közösség rendelkezzen, s annak tagjai osztozzanak az erőforrásokon és/vagy részesedjenek annak hasznaiból.

Együttélés, együttműködés, közös teherviselés

A fenntarthatóság nemcsak a hasznokból, hanem a terhekből való egyenlő részesedés szükségességét is hordozza. A társadalmi igazságtalanság, a folytonosan nyíló szociális olló egyik oka, hogy a társadalmi rétegek teherviselése különböző.

A termelés és az ahhoz kapcsolódó tevékenységek során keletkező külső költségek (negatív externáliák) teherviselői nem azok, akik a tevékenységek hasznait élvezik. A külső költségek, a fizetési kötelezettségek ilyen értelmű áthárítása a társadalomra, s különösen annak tehetetlen rétegeire, igazságtalansághoz, elszegé-

nyedéshez vezet.

Ugyancsak fokozza az esélyegyenlőtlenséget, hogy a megújuló és a nem megújuló erőforrásokkal gazdálkodók terhei különbözőek. Amíg a megújuló erőforrásokkal gazdálkodók kénytelenek megfizetni a megújítás költségeit (például talaj esetében) addig a nem megújuló erőforrásokkal gazdálkodók nem fizetik meg a fogyó erőforrások helyettesítési értékét (például kőolaj, ércek stb.).

A helyi és a tágabb közösségi érdekek kiegyensúlyozottsága alapfeltétele a fenntartható fejlődésnek.

Az együttélés, együttműködés nemcsak a helyi közösségen belül értendő, hanem azon kívül is. A helyi közösségek érdekei nem ütközhetnek a nagyobb közösség érdekeivel, sőt a globális érdekekkel sem.

118 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Esélyegyenlőség

A szociális igazságosság alapja az esélyegyenlőség. Az esélyegyenlőséget nemre, vallásra, etnikai hozzá-

tartozásra való tekintet nélkül biztosítani kell a tanulásban, a művelődésben, a természeti erőforrásokhoz, az információhoz való hozzáférésben, a jogszolgáltatásban, a munkában, a szociális és egészségügyi ellátásban.

A jövő társadalma rendszerszemlélettel tekint önmagára és környezetére. Felismeri, hogy az őt érintő

ügyek mindegyike összefügg egymással. Szakít a szokásos, részekre bontó, szektoriális megközelítéssel, helyette átfogó, a szektorokon átívelő intézményrendszert hoz létre és működtet. A társadalom tagjai a társadalmi munkamegosztás megtartása mellett sem kerülnek ismeretükben és szemléletükben olyan távol, hogy ne legyen áttekintésük az őket érintő kérdések rendszeréről. A tantárgyakra különülő iskolai oktatás helyét átveszi a rendszerszemléletre alapozott tanulás, a szemléletformálás és az erkölcsi nevelés.

Rendszerszemlélet

A világ változásai összekapcsolják a gazdaság, a társadalom és környezet minden kérdését, amelyet eddig különállónak hittünk és úgy is kezeltünk. A problémák rendszerben léteznek, lazább, szorosabb szálakkal kötődnek egymáshoz.

Rendszerszemlélet hiányában nincs rendszerszemléletű ok-okozati elemzésünk a fenntarthatatlansággal kapcsolatban, nem látjuk, hogy a különböző környezeti és társadalmi problémák hogyan fonódnak össze egy rendszerré. A politikusok, a társadalom szereplői nem ismerik fel, hogy a fejlődés és a környezet kérdései ösz-szetartoznak, a környezeti kérdések a társadalmi kérdésekbe beágyazottak.

A rendszerszemlélet megköveteli, hogy megismerjük, feltárjuk a jelenségek ok-okozati összefüggéseit, s a problémamegoldást az okokra irányítsuk. Nélkülözhetetlen a rövid és a hosszú távú, a helyi és a globális érdekek összeegyeztetése, valamint az elővigyázatosság elvének alkalmazása. A pillanatnyi érdekek kielégítése, a jelenben jónak látszó megoldások a hosszú távú hatások meggondolása nélkül csökkentik a fenntarthatósági kilátásokat.

A társadalom fokozódó gondjainak megoldása csak egy szemléletében és tudatosságában változó társadalomban képzelhető el. A világot szektorokra, ismerethalmazokra bontó szemlélet és oktatás nem alkalmas a környezet és a fejlődés összefüggő ügyeinek integrált kezelésére.

A fejlődés és a környezet ügyeinek együttes kezelése, a szektorokat átfogó intézményrendszer A rendszerben létező problémákat nem lehet továbbra is széttagolt intézményrendszerrel, különálló politikákkal kezelni. Új intézményrendszerre van szükség, amely képes biztosítani az elkülönült politikák, jogrendszer, szabályozási rendszer, szektoriális gondolkodás integrációját.

A fenntarthatóság megvalósulásához biztosítani kell a legkülönbözőbb szakmapolitikák, a társadalmi érdekek és környezeti feltételek összhangját. A fenntarthatóság elveit ennek érdekében minden fejlesztés során érvényesíteni kell. Ennek intézményrendszereként az integrált tervezés megvalósulása, valamint a fenntarthatósági stratégiai vizsgálatok alkalmazása nélkülözhetetlen.

Integrált intézményrendszerek hiányában a fejlődést a gazdasági növekedéssel azonosítjuk, a fejlettséget pedig a GDP mértékével. A társadalom fejlődése azonban nem mérhető csupán a gazdasági növekedés mé-

rőszámaival. Ki kell alakítani a fenntarthatóság olyan mutatóit, amelyek alkalmasak arra, hogy a társadalmi jólétről valós jelzéseket adjanak a társadalom számára.

JÖVŐKERESŐ

119

A jövő társadalma egyszerre bölcs és tudásban gazdag, tudásának hasznos felhasználását a bölcsessé-

ge biztosítja, és az ennek megfelelően kialakított állam szavatolja. A jövő társadalma felismeri, hogy jelen és jövőbeli lehetőségei természetes környezetétől függnek. Felismeri, hogy a környezet állandó átalakítása és kizsákmányolása helyett sokkal többet nyerhet, ha a természetes környezetét bölcs és etikus módon használja. Tiszteletben tartja azt a szerves tudást, ami a környezet fenntartható használatára törekszik; a szükségek szintjének megfelelően minimalizálja az anyag-és energiafelhasználást; zárt termelői és fogyasztói ciklusokat alakít ki; környezeti, gazdasági és kulturális értelemben egyaránt a sokféleségre törekszik; a helyi erőforrásokat a helyi környezeti feltételeknek megfelelően használja és megőrzi.

Fenntartó termelői és fogyasztói mintázatok

A fejlődésnek a fenntartó termelői és fogyasztói mintázatok kialakításán kell alapulnia. A termelői és fogyasztói mintázatok átalakításának iránya az anyag-és energiaintenzív termékek és szolgáltatások köré-

től az anyag-és energiaszegényen keresztül a tudás és a kultúra termelésének, fogyasztásának irányába mutat.

A szerves kultúra feltételeinek megőrzése

A szerves kultúra az emberek és a környezetük között fennálló olyan viszonyrendszer, amelynek fenntarthatóságát megmérte és igazolta az idő. A fenntarthatóság érdekében meg kell őrizni az alkalmazkodott kultúrát, azokat a termelői és fogyasztói mintázatokat, amelyek a környezethez való alkalmazkodás során alakultak ki, s hosszú távon biztosították a helyi közösség és környezet harmóniáját.

A helyi természeti erőforrások eltartóképesség szerinti hasznosítása A fenntarthatóság érdekében előnyben kell részesíteni a helyi erőforrások hasznosítását. A helyi erőforrások hasznosítása a helyi közösség és környezet viszonyrendszerében valósul meg, szervesen illeszkedik a közösség életéhez, lehetővé teszi a szerves kultúra folytathatóságát, a közösség együttműködését.

A környezeti adottságoknak megfelelő használat

A fenntarthatósághoz figyelembe kell venni az adott terület ökológiai adottságait. A környezeti rendszereket – azok átalakítása helyett – adottságaiknak, teherbíró képességüknek megfelelően kell hasznosítani, oly módon, hogy az ne változtassa meg a környezet ökológiai jellemzőit.

Stabilitás és sokféleség

A fenntarthatóság érdekében egyszerre kell kielégíteni a természetes rendszerek stabilitásának és sokféleségének igényét. A biológiai sokféleség, a természeti erőforrások sokfélesége a sok lábon álló gazdasá-

got kínálja a számunkra. Minél több elemét hasznosítjuk a természetnek, annál változatosabb a termékszerkezetünk, annál több elem megőrzésében vagyunk érdekeltek.

A társadalmi sokféleség, a kulturális változatosság, hasonlóan a biológiai sokféleséghez, feltétele a környezethez való alkalmazkodásnak. Ezért meg kell szüntetni, és el kell kerülni minden olyan egységesítő

folyamatot, ami a kulturális sokféleség csökkentésére irányul.

120 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

A folyamatok összekapcsolása körfolyamatokká A fenntarthatóság érdekében mind vertikálisan, mind horizontálisan össze kell kapcsolni a legkülönfélébb termelői és fogyasztói tevékenységeket. A természeti rendszerek körfolyamataihoz hasonlóan olyan vertiku-mokat kell kialakítani, amelyek minimalizálják a hulladékok keletkezését.

Tudás és bölcsesség

A tudás, a tudás társadalma önmagában nem elégséges feltétele a fenntarthatóságnak. A tudás bölcsesség nélkül felelőtlen használathoz, gyarapodás helyett pusztuláshoz vezet. A fenntartható társadalom a bölcsesség társadalma.

Etikus magatartás a természettel szemben

A természet nem csupán erőforrás, amelyet az ember kénye-kedve, rendelkezésre álló kapacitásai birtokában kisajátíthat a saját önző igényeinek kielégítése érdekében. Az etikus magatartás alapja a szükségletek kielégítésére irányuló bölcs használat.

A jövő társadalma belátja, hogy környezetének egészsége szorosan összefügg a társadalom és a társadalom tagjainak egészségével. A jó környezetminőséget a jól-létet meghatározó, a jólléti értékekkel egyenrangú értékként kezeli. Óvja azokat a környezeti rendszereket és folyamatokat, amelyek gondoskodnak az emberi társadalom által használt anyagi és nem anyagi javak fenntartásáról, megújításáról. Éppen ezért kímélő mó-

don bánik az őt körülvevő környezettel, óvja a természetes élőhelyeket a károsító hatásoktól. Mindennek érdekében állandó figyelmet fordít a társadalom környezeti tudatosságának formálásra, kiemelt figyelemmel kí-

séri, hogy a társadalom szerkezete és működése harmóniában legyen a megkívánt viselkedési mintákkal.

A természetes kölcsönhatások megóvása, a társadalmi folyamatok illesztése a természeti folyamatokhoz Az emberi társadalom szerkezetében és működésében tagadja a természetes rendszerek egyetemes szerveződési és működési módját, ezért nem képes konfliktusok nélkül viszonyulni az őt befogadó rendszerhez.

A környezeti és társadalmi problémák felszámolása megköveteli a harmonikus illeszkedést a környezethez.

A környezet külön kezelt elemei – víz, levegő, talaj, élővilág, emberi épített környezet – rendszert alkotnak, ezért az egyik vagy a másik elemet érő hatás az egész rendszert érinti. A környezetvédelemnek tehát nem az egyes elemek védelméről, hanem a közöttük lévő kapcsolatok (interakciók) működési lehetőségének fennmaradásáról kell gondoskodnia.

A nem anyagi értékek haszonelvének érvényesülése

A nem anyagi értékeknek az anyagiakkal egyenrangú helye van a fenntartható fejlődésben. A nem anyagi javak megléte és gazdagsága előfeltétele az egyének és a társadalom anyagi gazdagságának. A termé-

szeti erőforrások biztonsága, a környezet teljesítőképességének megőrzése, az iható víz, a tiszta levegő, a szennyezésmentes környezet, a táj esztétikuma mind-mind a létezésünkhöz szükséges, pénzben nem kife-jezhető értékek. Ugyanilyen érték a társadalmak változatossága, harmonikus felépítése és működése; a társadalmi tőke illeszkedése a természetihez és az emberihez; a személyiség színessége, sokoldalúsága, ökológiai tudatossága, a fenntarthatóság iránti megmásíthatatlan szükséglete.

JÖVŐKERESŐ

121

A természetes térszerkezet megőrzése

A fenntarthatóság érdekében gondoskodni kell a térszerkezet oly módon történő kialakításáról, hogy a természetes élőhelyek koherenciája ne sérüljön, illetve a környezet mértékletes használatáról. A közlekedési, szállítási infrastruktúra térfoglalása, összefüggő és kiterjedt hálózattá való szerveződése, valamint a növekvő

területhasználat iránti igények (agglomerációk létrejötte, zöldmezős beruházások, településrendezések) lerontják a természetes térszerkezetet, csökkentik a természetes élőhelyek koherenciáját, az ökológiai hálózat működésének lehetőségét, s végül a biológiai sokféleséget.

A társadalom környezeti tudatossága

A feltörekvő fogyasztói társadalomban a társadalom anyagi értékrendje miatt a környezeti tudat fejletlen marad. A fogyasztók nem értékelik természetes környezetük viszonylag jó állapotát, és nem ismerik fel az összefüggést a fogyasztás növekedése és a környezet állapotának esetleges romlása között.

A környezeti tudat kialakításához önmagában nem elégséges a környezeti nevelés, ha a társadalom viselkedése, termelési és fogyasztói szokásai nem erősítik meg a nevelés iránymutatásait.

Hogyan juthatunk el az értékmegőrző,

értékteremtő társadalomhoz?

A hajtóerők változtatásának stratégiai iránya, nélkülözhetetlen intézkedések A társadalom értékválasztása: az értékek kiegyensúlyozottsága A fenntartható társadalmat a különböző jólléti értékek kiegyensúlyozottsága jellemzi. Véget kell vetni annak, hogy minden a gazdaságról, a gazdaság virágzásához vezető egyetlen helyesnek vélt útról, a versenyről

– mint értékteremtőről – szóljon.

Teremtő értékként a jó erkölcsöt, a helyes viselkedési normákat kell a társadalom elé állítani. Helyén kell kezelni a GDP mérőszámait, és nem szabad az egyetlen meghatározó mutatóként ezzel értékelni a társadalom teljesítményét vagy a fejlődést. A fejlődés nyomon követésére a teljes értékskálát hordozó, összetett mutatóra van szükség!

A kereskedelmi médiának is, de legalább a közszolgálatinak az értékrend teljes skálájával kell foglalkoznia, az értékteremtő, értékmegőrző társadalom normáit kell közvetítenie. Biztosítani kell, hogy az értékteremtést ne az értékeket romboló reklámokból származó bevételekből kelljen finanszírozni.

Az egyén értékválasztása: az egyén értékválasztása az egyén szabadsága Az egyes emberek értékeinek alakulása a szocializáció által jelentősen befolyásolt, a helyes értékekben egyensúlyt tartó társadalom meghatározó, intézményrendszereinek értékközvetítésén keresztül pedig felelős is ezért a folyamatért. A változásokhoz nélkülözhetetlen, hogy a felnövekvő nemzedékeket körbevevő társadalmi, gazdasági és épített környezet lehetővé tegye a helyes értékrend megválasztását és megélését a mindennapi életben.

122 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

A világról alkotott nézeteink: az ember a természet része, felelős annak megtartó használatáért, a jövő nemzedékek lehetőségeinek megőrzéséért

A közgondolkodásban át kell alakítani azt az öröklött nézetet, hogy az ember technikai lehetőségei révén kénye-kedve szerint bánhat a környezetével. Az oktatásba be kell építeni a környezetünkkel való bánásmód tapasztalataiból származó ismereteinket, amelyek bemutatják a rövid távú sikerek hosszú távú negatív következményeit.

Le kell számolni azzal az illúzióval, hogy a fogyasztói társadalom mohósága a gazdasági növekedés érdekében a környezet eltartóképességén felül is megengedhető. Az oktatás, az ismeretközvetítés minden szintjén egyértelművé kell tenni, hogy exponenciális növekedésre – sem a pénztőke, sem a gazdasági növekedés esetében – nincs lehetőség egy véges rendszerben.

Ismeretek: ismereteket rendszerező oktatás és tudomány, amely képes a világ ügyeinek rendszerszemléletű megláttatására

Át kell gondolni a hagyományos tantárgyi szerkezetet, hogy az ismereteket ne széttagoltan, hanem ösz-szefüggéseikben lássa a felnövekvő nemzedék. A szakmai ismereteket is a rendszer egészéhez illesztve kell közvetíteni. Közelíteni kell a szakmai ismereteket az élethez, hogy azok biztos iránytűi legyenek az életben való eligazodásnak. A tudománypolitika területén előnyben kell részesíteni a diszciplínák határterületeit feszegető

vagy a több tudományág szintézisét célzó kutatói, oktatói tevékenységet. Ebben a folyamatban támaszkodni kell a szellemi és tárgyi kulturális örökséget őrző közgyűjteményekre, múzeumokra, amelyek a rendszerező

tudás megszerzésének lehetőségét is kínálják az iskolai és az egész életen át tartó tanulás révén, másfelől az azonosságtudat és a tolerancia fejlesztésében bizonyítottan segítséget jelentenek.

Szakítani kell a technikai ismeretek tekintélyével. A technikai ismeretek végső hasznosságát azok környezeti és társadalmi hatása jelenti, ezért egyenlő figyelmet kell fordítani a hatások megismerésére és megismer-tetésére.

Társadalmi szemlélet: a teljességre, az egészre vonatkozó rendszerszemlélet, érték és erkölcs alapú gondolkodásmód

Az ismeretszerzésnek, az ismeretátadásnak és az alkalmazásának az ok-okozati összefüggések feltárásán kell alapulnia. A társadalmi problémák megoldására tett erőfeszítéseknek elsősorban az okokra kell irányulniuk, az okozatok puszta gyógyítása helyett vagy mellett. A tudást és a bölcsességet egyformán meg kell becsülni, és létre kell hozni azokat az eszközöket, amelyek biztosítják a tudás hasznosságának bölcsesség általi kont-rollját.

Viselkedés: versengés helyett az együttműködés közösségi kultúrája Biztosítani kell azokat a feltételeket, amelyek lehetővé teszik a társadalom legkülönbözőbb szintjein a kölcsönös nagylelkűség, a bizalom, a tisztelet, a szeretet újraéledését. Újra kell teremteni vagy meg kell erősíteni a közösség együttműködését szolgáló intézményeket. Széles teret kell engedni a közösségi szerveződéseknek a társadalmi tevékenységek minden terén. A közösségi segítségnyújtást, a közösen végzett, egymást segítő

értékteremtő munka végzését – annak adminisztratív akadályozása helyett – segíteni kell.

JÖVŐKERESŐ

123

Mivel a tanult viselkedésnek megélhetőnek, megvalósíthatónak kell lennie, a társadalomnak olyan felté-

teleket kell biztosítania – akár a termelés és a fogyasztás szerkezetében, akár az általa működtetett intézményrendszerekben –, hogy azok teret engedjenek a helyes viselkedési módoknak, és maguk is ezekre neveljenek.

Különös figyelmet kell fordítani a környezetetikus magatartás hiányainak leküzdésére. A köz ízlését, magatartását, szemléletét leginkább befolyásoló médiának a helyes viselkedési mintázatokat kell sugallnia. A helyes értékek, erkölcs és viselkedés közvetítése érdekében meg kell erősíteni az egyházak szerepét is.

Politika: a hosszú távú közösségi érdekekért

Helyre kell állítani a politika tekintélyét, a politikának értékeket kell közvetítenie. Vissza kell helyezni a valódi demokrácia keretei közé, meg kell szüntetni a csoportés az egyéni érdekek befolyását, és azok képviseletét a döntéshozásban. Létre kell hozni a politikusi felelősség rendszerét, a döntések társadalmi és környezeti következményeiért felelősséget kell viselni. A politikai döntésekhez is legyen szükséges fenntarthatósági hatásvizsgálatokat készíteni.

Szakpolitikák: ágazatokon átívelő, a fejlődés és a környezet kérdéseit együtt kezelő, egységes rendszer Összhangot kell teremteni az elkülönülő, különböző ágazati érdekeket és látásmódokat képviselő szakpolitikák között, mert a szakpolitikák átfogó rendszerére van szükség. Ennek érdekében egy átfogó fenntarthatósá-

gi politikát kell kialakítani, amibe egymást erősítő módon beolvadnak a szakpolitikák.

Stratégiák, tervek, programok: a társadalom fejlődésére összpontosító, következetesen rendszerbe illesztett, a környezeti szempontokat figyelembe vevő tervezési rendszer A fenntarthatóság értékeire alapozva ki kell munkálni egy hosszú távú fenntarthatósági jövőképet, amihez meg kell szerezni a társadalom támogatását. A stratégiákat, terveket és programokat a jövőképhez, nem pedig az éppen kínálkozó pénzügyi lehetőségekhez, külső igényekhez kell igazítani. Az ezekre vonatkozó vizsgálatokat egy fenntarthatósági hatásvizsgálat keretében egységesíteni kell, aminek a stratégiák, programok, tervek egészére, vagyis az egész következményének vizsgálatára kell irányulnia.

Szabályozás: egyszerű, kiszámítható; a különböző elvárások erősítik, nem pedig gyengítik egymást A szabályozásnak pozitívan kell hatnia a társadalom értékeinek alakulására, az erkölcsére és a viselkedé-

sére. A szabályozás feladata, hogy integrálja a társadalom környezethez és fejlődéshez kötődő érdekeit. A szabályozásnak elsősorban a problémák megelőzésére kell irányulnia. A környezeti szabályozásnak a természeti erőforrások fenntartható használatát kell biztosítania. A környezetet terhelő kibocsátásokat azok forrásainak szabályozása révén kell mérsékelni, például az üvegházhatású gázokét a fosszilis erőforrások felhasználásának csökkentésével.

Az átláthatatlan mennyiségű jogszabályt a szakterületi integrációknak megfelelően csökkenteni kell, a maradékot pedig átfogóvá kell tenni. Életszerű szabályozást kell kialakítani, aminek magában kell foglalnia a rugalmasságot és a méltányolhatóságot. Különösen alkalmazni kell ezt a helyi környezeti és kulturális adottsá-

gok figyelembevételénél, mert ezt a kérdést az egységesítő közösségi szabályozás képtelen objektíven kezelni.

A jogalkotásnak is a fenntarthatóságot kell szolgálnia.

124 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Közgazdaság: a természeti erőforrások valós, érték szerinti beárazása A természeti erőforrások árazásán keresztül helyre kell állítani a természet értékeinek társadalmi megbecsülését. Az áruk és a szolgáltatások árának egyértelmű jelzéseket kell tartalmaznia a fogyasztók számára az általuk választott áru környezeti, társadalmi teljesítményével kapcsolatban. A természeti erőforrások beárazásá-

nál figyelembe kell venni a környezeti negatív externáliák maximális csökkentési lehetőségét.

A Tanács környezetvédő civil szervezetek delegáltjai kiegészítő javaslata: Átfogó pénzreformra van szükség, amelynek keretében lehetetlenné válik a gazdaság akadályozása a pénz visszatartásával, a jövedelmek átrétegződése a társadalom különböző vagyoni helyzetű csoportjai között, továbbá az értelmetlen, környezet-kizsákmányoló növekedés, amely nem a társadalmi szükségletek, hanem kevesek igényeinek kielégítését szolgálja.

Döntéshozás: a szubszidiaritás elvének érvényesülése, a döntések az érintettek szintjén születnek Nagyobb döntési szabadságot, kompetenciát, egyben felelősséget kell adni a helyi döntéshozásnak, hogy a döntések helyben, a közösség részvételével, a közösség számára átlátható, érthető és végrehajtható módon születhessenek. A helyi döntéshozást ki kell terjeszteni a forrásteremtésre és a forrásfelhasználásra vonatkozó kompetenciákkal. A helyi erőforrások, értékek és táj használatáról is helyi, közös döntést kell hozni.

Az államnak fel kell hagynia azzal a gyakorlattal, hogy jobban tudja, mire van szüksége a helyi közösségeknek, ugyanakkor erősíteni kell az állam koordináló képességét és szerepét. Központi szinten a társadalmi, gazdasági és környezeti célok eléréséhez szükséges peremfeltételeket kell megszabni. Növelni kell a döntéshozás társadalmi ellenőrzését és ellenőrizhetőségét, mind központi, mind helyi szinten.

Költségvetés: a fenntarthatóság a jövő generációk iránt viselt felelősség, a jövőt nem lehet elzálogosítani A költségvetés a társadalom háztartása. A társadalmat még saját rövid távú jólétére hivatkozva sem lehet adósságba hajszolni. A költségvetést nem lehet deficittel tervezni, és minden évben fenntarthatósági hatásvizsgálatnak kell alávetni, hogy ne lehessen benne érvényesíteni az aktuális politikai kurzus fenntartásának érdekeit.

A költségvetés bevételi és kiadási oldalát egyaránt annak a fenntarthatóságra gyakorolt hatásai szerint kell tervezni. Meg kell szüntetni a társadalmi értékeket és erkölcsöt gyengítő beszedési tételeket és módot, kiadási oldalon pedig meg kell szüntetni a káros közvetlen vagy közvetett támogatásokat. Bevételi oldalon növelni kell a természeti erőforrások (fosszilis tüzelőanyagok, ásványkincsek, víz, termőföld, terület) használata utáni járadékokat.

Oktatás: a szerves tanulás, tapasztalatszerzés lehetőségeinek megteremtése A való élet megértéséhez és sikeres megvalósításához szükséges ismerethalmazra és rendszerszemléletre van szükség. Az ismeretszerzésen kívül hangsúlyosabban kell biztosítani az erkölcsi, etikai nevelés, a fenntarthatósághoz szükséges értékrend elsajátításának lehetőségeit. A környezeti tudatosságra való törekvésnek át kell szőnie az ismereteket, a nevelést, és meg kell jelennie az intézmények fizikai megjelenésében, működé-

sében, dolgozóinak magatartásában is.

JÖVŐKERESŐ

125

Nem az ismeretek mennyiségének, nem a végzett fők száma szerint, hanem az ismeretek hasznosíthatósága és hasznossága, valamint a kiművelt fők alapján kell mérni az oktatás teljesítményét. Az eredményes művelődést a társadalom emelkedése, a környezet megóvása jelzi a számunkra.

Az iskolának tudásgyárból, piaci értelemben vett szolgáltatásból ismét a szocializáció alapvető színterévé, az egész életen át tartó tanulás megalapozójává kell válnia: a jövő műhelyévé. Hogy azzá váljon, életszerű, közvetlen kapcsolatot kell kialakítania társadalmi és természeti környezetével, és olyan műveltség átadására, olyan készségek, képességek kibontakoztatására kell törekednie, amelyek nélkülözhetetlenek ahhoz, hogy a társadalom tagjai egymással szót értsenek, közösséget vállaljanak, és felelős döntéseket hozzanak a maguk és a gondjaikra bízottak sorsáról.

Tudomány, kutatás és fejlesztés: a részismeretek szintézise, törekvés az egész megértésére A tudományon belül több figyelmet kell fordítani a szintetizáló törekvésekre. A műszaki tudományok terén határozott irányt kell adni a kutatás-fejlesztésnek, azt a fenntartható erőforrás-használat szolgálatába kell állí-

tani. Több figyelmet kell fordítani a fejlesztések társadalmi és környezeti hatásvizsgálatára, az ehhez szükséges alap-és alkalmazott kutatásokra. Nagyobb teret és támogatást kell adni a társadalmi, gazdasági és környezeti folyamatok, valamint az azok összekapcsoltságának megértésére irányuló kutatásoknak.

Civil szervezetek: a civilségben, az önkéntességben rejlő erők szabad áramlásának biztosítása Szabadságot kell biztosítani a társadalmilag és környezetileg hasznos civil tevékenységeknek; a hasznosságot ne az állam vagy a politika, hanem a társadalom mérje meg, és igazolja vissza. A civilség kapjon valódi beleszólási lehetőséget a döntéshozásba, lehetőséget az állam működésének megfigyelésére és ellenőrzésére.

A civilség dolgozza ki annak módját, hogyan tudja kiszűrni a civil értékeket és morált nem követő tevékenysé-

geket, személyeket vagy szervezeteket.

Információ: hiteles, elérhető, ellenőrizhető információ

Az információterjesztés technikai feltételeinek javítása mellett fokozott figyelmet kell fordítani a terjesztett információ hitelességére, ellenőrizhetőségére. Ki kell alakítani az információhitelesítés rendszerét, egyfajta referencia-rendszert. Az információ helyességéért felelősséget kell vállalni. Az információhoz való egyenlő

hozzáférésnek számos technikai, személyes, anyagi feltétel szab gátat, amelyek összességében felszámolha-tatlanok. Ezért ki kell alakítani a passzív, nem kérésre történő információs szolgáltatást, az információsegélyezés rendszerét. Az aarhusi elveket követve biztosítani kell a közérdekű – nem csak a környezeti – információhoz való szabad és térítésmentes hozzáférést, az információ megtagadása esetén a jogorvoslás lehetőségét. A közpénzeken szerzett információ nem képezheti térítés tárgyát! Felül kell vizsgálni a titkosítások rendszerét, hogy ne lehessen a társadalmat alapjaiban érintő információt a társadalom elől eltitkolni.

Újfajta mutatókat kell kidolgozni a társadalom gazdasági, környezeti teljesítményének, a fejlettség szintjé-

nek, a környezet és a társadalom állapotának nyomon követése érdekében.

126 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Egészségügy: mindenekelőtt megelőzés, és csak szükségből „betegségügy”

A társadalombiztosítás rendszerében a biztosított és az egészségmegőrző között létrejövő szerződés keretében kell gondoskodni az egészségben való megtartásról, azaz a megelőzésről. Át kell alakítani az érdekeltségi viszonyokat: az orvosnak az egészségmegőrzésben kell érdekeltnek lennie, juttatásait a szerint szükséges biztosítani. Át kell térni a holisztikus szemléletű egészségmegőrzésre, aminek értelmében az embert nem csak testi, hanem szellemi, lelki és érzelmi egységében, egyensúlyában is meg kell őrizni.

Az egyén egészségmegőrzésének érdekében biztosítani kell annak külső, társadalom-és környezetegészségügyi feltételeit is. Egy bajokkal küszködő, rossz környezeti állapottal rendelkező, negatív híreket és érzéseket közvetítő társadalomban kevés az esély a személyes egészségre. Az egészség megőrzé-

sében – annak megromlása esetén a betegségben – sokkal nagyobb mértékben kell támaszkodni a család és a közösség szeretetére, megbecsülésére, valamint a hit megtartó, gyógyító energiáira.

Az egészségmegőrzést össze kell kapcsolni a környezetbarát, egészségkímélő életmódra való neveléssel, illetve az ilyen életmód kivitelezéséhez szükséges feltételek biztosításával.

Szociális biztonság: a szegénységet bővítetten újratermelő mechanizmusok megváltoztatása Az államnak nem csak a szociális háló fenntartásához szükséges anyagi forrásokat kell biztosítania, hanem – és elsősorban – az ön-és a közösségi gondoskodás feltételeit is. Amennyiben nő az ön-és a közösségi gondoskodás képessége, úgy az államnak több jövedelemből kevesebb forrást kell elvonnia, hogy a rá háruló szociális szerepet javuló módon tölthesse be.

Az ön-és a közösségi gondoskodás alapja a jövedelemteremtés lehetőségeinek biztosítása a lehető legszélesebb rétegek számára. A jövedelemteremtés érdekében újra kell gondolni és szabályozni, ennek kereté-

ben pedig meg kell teremteni a természeti erőforrásokhoz, a termeléshez szükséges ismeretekhez, informáci-

óhoz, eszközökhöz, a piacokhoz, a termelői tevékenységekhez szükséges hitelekhez való egyenlő hozzáférés esélyét.

Termékszerkezetében változatos, kis és közepes egységekből építkező, a helyi erőforrásokra és piacra alapozó gazdaságra van szükség, amely a minél teljesebb foglalkoztatásban érdekelt. Ennek érdekében át kell alakítani az adó-és járulékrendszert, nem a munkajövedelmek, hanem a fogyasztások mértéke és minősége szerint kell az adót beszedni.

Gazdasági eszközökkel kell elősegíteni a fosszilis természeti erőforrások felhasználásának csökkentését, és ennek hozadékaként az élőmunka nagyobb mértékű igénybevételét. Anyagiakkal kell elismerni az erőforrások megtakarításait, a takarékos termelést és fogyasztást, a kevesebb negatív externáliát termelő tevékenysé-

geket. Ennek érdekében visszatérülő alapokkal, kamatmentes kölcsönökkel kell segíteni a befektetéseket a takarékosságba, a szociális és környezeti céllal megvalósuló beruházásokba.

Fel kell számolni azokat a mechanizmusokat, amelyek a társadalmat növekvő mértékben gazdagokra és szegényekre, elitre és leszakadottakra osztják. Ezek között át kell gondolni a pénz intézményrendszerét, bizonyosságot kell szerezni a kamatos-kamat szegények és gazdagok közötti jövedelemátrétegző, és állandó növekedést, természeti erőforrás-felhasználást növelő hatásairól.

A társadalomban újraéledő kölcsönös nagylelkűség, tisztelet és szeretet alapján helyre kell állítani a családban, a közösségben megvalósuló gondoskodás elsőbbségét a vállalkozás jellegű egészségügyi és szociális ellátórendszerekkel szemben.

JÖVŐKERESŐ

127

A nevelés révén biztosítani kell a korosztályokat átívelő kapcsolatok újraépítését, a nemzedéki szakadékok áthidalását, az idősek és a hátrányt szenvedők bekapcsolását a közösségi létformákba és a megbecsültség érzésének visszaadását.

Biztonság: a legtökéletesebb biztonság az erőszakmentesség Ha nem lesz miért, és nem lesznek olyan eszközök, amelyekkel mások biztonságára lehet törni, akkor béke lesz. A biztonság összefonódik az egyes társadalmakon belüli és az egyes társadalmak közötti megosztottsággal. Éppen ezért a biztonságot nem fegyverekkel vagy fenyegetésekkel, hanem a békétlenséget, feszültséget keltő mechanizmusok felszámolása által kell megvalósítani.

A hit, a bizalom, a szeretet, a tisztelet és a megelégedés a biztonság legjobb „fegyverei”. Valószínű, hogy ezeket a feltételeket nehezebb biztosítani, mint a védelem technikai eszközeit, és látszólag a gazdaság növekedéséhez sem járulnak hozzá, pedig minden társadalom boldogulásának alapfeltételei. Biztonságunk érdekében, ezért az emberek értékeit, erkölcsét és viselkedését kell fejleszteni, a társadalmat, a társadalmakat megosztó mechanizmusok felszámolásával párhuzamosan.

Fejlesztéspolitika: a társadalom valós szükségletei, a környezeti és kulturális feltételek által megsza-bott fejlesztéspolitika

A fejlesztéspolitikát nem a külső feltételeknek megfelelően, hanem a társadalom valós szükségletei szerint kell működtetni. Ennek érdekében javítani kell a különböző közösségek önmeghatározó képességét, és vissza kell adni a döntési jogot a kezükbe.

A fejlesztéseket a környezet eltartóképességének szintjén lehet csak megvalósítani. Ennek érdekében az új és a már megvalósult fejlesztéseket együttesen kell vizsgálni az eltartóképesség szempontjából, míg a helyi fejlesztéseket a helyi környezeti és társadalmi feltételek tűrőképessége szerint.

A fejlesztéspolitikának nem csak a felépítményre, hanem elsősorban a társadalmi, környezeti alapokra kell irányulnia, az emberek, a helyi közösségek fejlődési lehetőségeihez, a környezet erőforrásainak megőrzéséhez kell hozzájárulnia.

A gazdaság szerkezete: gazdaság a társadalom szolgálatában A gazdaság nem önmagáért, nem néhány kiváltságos csoport gazdagodásáért, nem a tőkemaximálásért, hanem a társadalom anyagi szükségleteinek kielégítéséért létezik.

A gazdaság szerkezetét a fenntarthatóság elveinek megfelelően kell átalakítani. A fogyasztói és termelői mintázatokat egy rendszerben kell kezelni. A termelői és a fogyasztói mintázatok átalakításának iránya az anyag-és energiaintenzív termékek és szolgáltatások körétől, az anyag-és energiaszegényen keresztül, a tudás és a kultúra termelésének, fogyasztásának irányába mutat. Meg kell szüntetni a gazdaság hagyományos szektorokra való tagoltságát, mert a szektorokhoz kötődő szemlélet és érdek gátolja a szektorokon túlmutató, egységes termelői-fogyasztói rendszer kialakítását.

A termelés és a fogyasztás szerkezetét úgy kell alakítani, hogy együttes terhelésük nem haladhassa meg a környezet regenerációs képességét, azaz az eltartóképességet. Mivel ezt a szintet már meghaladtuk, csökkenteni kell a társadalom fossziliserőforrás-felhasználását. A csökkentést takarékossággal, az ökohatékonyság növelésével és a megújuló forrásokkal való helyettesítéssel kell megvalósítani.

128 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

Csökkenteni kell a gazdaság szerkezetének külső, határainkon túli terhelését, egyben a függőségét a külső

piacoktól. Csökkenteni kell az importot, illetve a behozott alapanyagokat, a félkész árukat sokkal nagyobb hozzáadott értékkel kell továbbadni.

A gazdaság szerkezetének átalakításakor a helyi – elsősorban megújuló vagy megújítható – erőforrásokra, helyi környezeti adottságokra, hagyományos ismeretekre kell építeni, amit használatukkal egyidejűleg meg kell őrizni. Növelni kell a termékszerkezet változatosságát, optimalizálni kell a gazdasági egységek méretét.

A táji, biológiai, kulturális sokféleséget kell a gazdaság termékváltozatosságának alapjává tenni, és a lehető

legnagyobb mértékben kell az önellátásra törekedni. A gazdasági ágakat együttműködővé kell tenni, hogy a termelési folyamatokat zárt ciklusokba lehessen rendezni, egymás melléktermékeit felvegyék, hasznosítsák, a hulladékok keletkezését minimalizálják.

A hazai kitermelésre, feldolgozásra alapozott, magas termékváltozatossággal jellemezhető gazdaságszerkezet megkívánja a kis-és a közepes vállalkozások megerősítését, az önálló, a multinacionális vállalatokétól eltérő arculat kialakítását.

Energiaipar: függetlenedés a külpiacok fosszilis erőforrásaitól Meg kell szüntetni a külpiacoktól való energiafüggésünket a fosszilis erőforrások vonatkozásában. Szűkös forrásainkból nem szabad a múlt energiaforrásába és az az által konzervált gazdasági szerkezet további fenntartásába befektetni. Éghajlati, ellátásbiztonsági, gazdasági, politikai okokból egyaránt a fosszilis erőforrások felhasználásának ütemes csökkentésére van szükség. Mivel a megújuló erőforrások használatának is vannak környezeti következményei, és mert a kevesebb felhasznált fosszilis tüzelőanyag hamarabb helyettesíthető, az energiaigény csökkentése, a takarékosság az első számú feladat.

Ki kell dolgozni a fosszilis erőforrások ütemes csökkentéséhez szükséges szabályozó és támogató rendszert, amelynek során figyelembe kell venni a rászorulók helyzetét és a fogyasztói magatartást is. Visszatérülő alapot kell létrehozni az energiatakarékosság, a hatékonyságjavítás és a megújuló erőforrásokkal történő helyettesí-

tés beruházásainak támogatására. Az alapból a megtakarításokból visszatérítendő, de kamatmentes kölcsönt kell nyújtani. Támogatni kell az ezzel kapcsolatos kutatás-fejlesztést, innovációt. A gazdaságot a fenntartható erőforrás-használat irányába kell élénkíteni.

A fogyasztókat meg kell szabadítani a szolgáltatók indokolhatatlan igényeitől, az energiatermelés és -szolgáltatás centralizációjának optimalizálásával valós versenyhelyzetet kell teremteni. A verseny alapja a termelés és a szolgáltatás belső és külső költségeinek minimalizálása legyen.

Agrárgazdaság: használjuk ésszerűen, amink van

Kevésbé környezetterhelő, területkímélőbb, több ember számára jövedelmet adó, magasabb hozzáadott értéket termelő agrárgazdaságra van szükség, amely képes az ország népességének biztonságos és jó minő-

ségű élelmiszerellátást biztosítani.

Újra kell gondolni a földbirtokosság és tulajdonlás rendszerét. A fenntarthatósági elveknek a föld közösségi tulajdona felel meg. E szerint a föld a helyi közösség tulajdona, és a közösség közös döntés alapján biztosítja a bérleti jogot a jó gazdának addig, amíg felelős gondozója a földnek. Így a föld után fizetett járadék a közösséget gazdagítja, és nem az egyén kiváltsága lesz, pusztán a tulajdon jogán. A közösség döntése nyomán lényegesen JÖVŐKERESŐ

129

több ember juthat így a megélhetéséhez szükséges méretű földterülethez. Meg kell vizsgálni, és a közösség javára rendezni kell a külföldiek illegális termőföld „tulajdonszerzését” is.

Az agrárgazdaságnak meg kell óvnia legfontosabb alapjait: a termőföldet, a vizet, a tájat és a biológiai sokféleséget. Ennek érdekében bővíteni kell a fenntartható erőforrás-gazdálkodással, a komplex ökológiai tájhasználattal kapcsolatos ismereteket. A mezőgazdaság szerkezetének átalakításában figyelembe kell venni az éghajlatváltozás tényét, a kevesebb fosszilis erőforrás felhasználás igényét, valamint a nagyobb foglalkoztatást és értékteremtést. Ennek érdekében optimalizálni kell a szántóföldi, kertészeti, gyep-és legelőgazdálkodási tevékenységek arányát.

Az agrárgazdaságban a vertikum összes szereplőjének együtt kell működnie – egy általuk választott intéz-ményesült formában – annak érdekében, hogy az alapanyag-termelés, a feldolgozás és az értékesítés össze-hangolható, a munkafolyamatok és az eszközök felhasználása pedig hatékony legyen. Az agrárgazdaságnak növelnie kell a feldolgozottság mértékét, magasabb hozzáadott értéket kell elérnie. A helyi agrárgazdasági vertikumnak növelnie kell a változatosságát, annak részt kell vennie a helyi piacok energia-, élelmiszer-és iparialapanyag-ellátásában. A fenntarthatósági elvárások teljesítése érdekében szigorú feltételeket kell szabni az élő és a holt biomasszával való gazdálkodásnak.

Újra kell építeni a helyi piacokat, mert az ezekre való termelés növeli az élelmiszerellátás biztonságát és minőségét, a kisebb szállítási távolságok miatt pedig csökkenti a környezeti terheket. Az élelmiszeripart a minőségi élelmiszer-termelés, az önellátás képessége, a magas feldolgozottság és a termékdiverzitás irányába kell alakítani. Ki kell alakítani – és a szabályozásnak támogatnia kell – a közösségi, direkt értékesítési formákat, amelyek bizalmat és ismeretséget építenek a termelő és a fogyasztó között, lerövidítik az áruk útját a fogyasztóig, egyben nagyobb hasznot jelentenek a termelőnek és megtakarítást a fogyasztónak. A termelőknek vissza kell szerezniük a hazai fogyasztókat.

Az agrárgazdaságon belül az erdőgazdálkodást elsősorban a társadalom jobb környezeti feltételeit biztosító szolgáltatóként kell kezelni. Tovább kell növelni az ország erdősültségét, a honos fafajokból álló erdőtársulások kiterjedését. Megfelelő szabályozással az erdőbirtokosságokat is a lehető legmagasabb ökoszisztéma-szolgáltatást nyújtó erdőtársulások kialakítására kell ösztönözni.

Az agrárgazdaság sorsa elválaszthatatlan az éghajlat alakulásától. A jelenleg jó adottságúnak mondott, de rosszul kihasznált agrárpotenciált a gondos használat felé kell közelíteni, mert az egyébként is kiszámíthatatlan időjárási körülmények még jobban sújtják majd a gazdálkodókat. Ezért fel kell készülni az időjárási szélsőségekre adandó válaszokkal, elsősorban a károk megelőzése, a termékszerkezet-váltás, a technológiaváltás területén. Ennek egybe kell esnie a mezőgazdálkodás éghajlatbefolyásoló hatásának mérséklésével.

A mezőgazdasági technológiaváltás területén a kisebb mértékű fossziliserőforrás-felhasználást, a területés talajkímélő művelési módokat, ezzel párhuzamosan a kevesebb kibocsátással járó technológiákat kell kimunkálni és alkalmazni. A mezőgazdasági termelés szerkezetének átalakításakor figyelembe kell venni a felszínborítási tulajdonságokat, annak éghajlatra gyakorolt szerepét. A hosszú idejű felszínborítást, a magasabb ökoszisztéma-szolgáltatást nyújtó kultúrákat kell előtérbe helyezni. Az időjárási körülményekhez való alkalmazkodás érdekében ügyelni kell az adott helynek megfelelő fajták megválasztására, a kiválasztás érdekében vissza kell nyúlni a hagyományos tájfajtákhoz. Lényegesen nagyobb megbecsülést és gondoskodást kell biztosítani a fajtagyűjteményeknek, a génbankoknak.

130 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

A többfunkciós európai agrármodellnek megfelelően a termelési teljesítményeken túl a mezőgazdaság környezeti és társadalmi, szociális, foglalkoztatási teljesítményei egyre növekvő szerepet kapnak az EU agrár-

és vidékpolitikájában. Ennek jegyében az EU bővíti a mezőgazdaság vidékfejlesztési, ökoszociális, un.”II. pilléres”

teljesítményeihez kötődő támogatási forráskereteket és jogcímeket. A „tonnához”, a megtermelt mennyiséghez kötődő támogatásokat fokozatosan felváltja a gazdálkodási rendszerekhez (ökológiai gazdálkodás, integrált növénytermesztés, extenzív, gyepre alapozott állattartás, őshonos állatok tartása, vizes élőhelyek hasznosítása stb.) és az eltérő területi adottságkategóriákhoz (KAT1, ÉTT2, NATURA 20003 stb.) kötődő támogatások rendszere. Vagyis a közpénzek elköltésénél a „mit és mennyit?” kérdések helyett a „hogyan, milyen környezeti és társadalmi hatású rendszerekben?” kérdés kerül előtérbe. Közpénzekből származó támogatásra tehát egyre inkább csak azok számíthatnak, illetve tarthatnak igényt, akik úgy állítanak elő jó minőségű, értékes, szerma-radvány-mentes, egészséges és biztonságos élelmiszereket, hogy közben megőrzik a talajokat, a vízbázisok tisztaságát, az élővilágot, a tájat, valamint a benne élő embert és közösségeit. Teszik ezt olyan rendszerekben, amelyek mindezeken túl munkát, megélhetést is biztosítanak a lehető legtöbb vidéken élő ember számára. Ezt a kedvező változási folyamatot kihasználhatnánk a mezőgazdasági szerkezet minőségi termelési, környezeti és társadalmi dimenzióinak – az egész társadalom érdekeinek megfelelő – megerősítésére.

E tekintetben fontos volna, hogy a hazai termelési gyakorlat környezetbarát, tájvédelmi célú alakítása ne csupán az EU támogatások függvényében folytatódjon.

A vidékfejlesztési, agrár-környezetgazdálkodási és egyéb ökoszociális szolgáltatások piacának kialakulásá-

hoz további uniós szabályozásra van szükség. Az Európai Bizottságnak együtt kell működnie a tagállamokkal és a helyi önkormányzatokkal annak érdekében, hogy meghatározzák a mezőgazdaság szerepét a környezeti és társadalmi szolgáltatások piacán. Ehhez olyan további programokra van szükség, amelyek támogatást nyújtanak azoknak a termelőknek, akik e „társadalmi szolgáltatások” területén is piaci szereplők kívánnak lenni. A gazdálkodási gyakorlat környezeti és társadalmi, foglalkoztatási hatásainak számszerűsítésére irányuló kutatásoknak is jelentős szerepet kell kapniuk. A természeti erőforrások megőrzéséből származó környezeti szolgáltatások mérésére vonatkozó technikai iránymutatások kidolgozása is fontos állami feladat. A környezeti és társadalmi haszon mérésére vonatkozó információk, adatok gyűjtése, rögzítése és feldolgozása, valamint a természeti erőforrások megőrzésének és a földhasználati tevékenység hitelesítésének és ellenőrzésének a kidolgozása szintén kiemelt állami feladat kell, hogy legyen.

Építőipar: anyag-és energiatakarékos, lakható építmények Az építőiparnak az anyag-és energiatakarékos, környezetkímélő építési eljárások felé kell fejlődnie, mind a magas-, mind a mélyépítések terén. Az építményeknek, infrastruktúráknak tartósnak, üzemelés közben alacsony energiaigényűeknek kell lenniük. Az építőiparnak is fel kell készülnie az éghajlatváltozás miatti szélsősé-

ges körülményekre, az építményeknek meg kell felelniük a lehetséges terheléseknek.

Fokozottan gondoskodni kell arról, hogy az építőipar összes szereplője – beleértve a tervezőket is – magukévá tegyék a fenntarthatóság szemléletét és ismereteit. A tervezőket, az építtetőket és az építőket is rá kell bírni arra – a szabályozásnak megfelelő szabványok kialakításával –, hogy érvényesítsék a fenntarthatóság elvárásait. Az anyag-és energiatakarékosság mellett fontos szempont a tér kímélése, a természetes élőhelyek és a termőföld megőrzése.

JÖVŐKERESŐ

131

Lényegesen nagyobb hangsúlyt kell fektetni az épületek funkciójának megfelelő tervezésre és a megfelelő

építésre, mivel az emberek idejük legnagyobb részét az otthonukban vagy a munkahelyükön töltik. Az otthon és a munkahely komfortossága meghatározó összetevője mindennapjaink életérzésének.

Idegenforgalom: a kultúra és a természet megismeréséért és megőrzéséért Az idegenforgalomnak a helyi ismeretek, hagyományok, kulturális identitás, valamint a természeti környezet értékeinek megőrzését kell elősegítenie. Forrásaiból ezért vissza kell juttatni ezekre a célokra.

Vegyes használati funkciókkal kell javítani a turizmus létesítményeinek kihasználtságát, csökkenteni kell a szezonalitásból származó környezetterhelési csúcsokat. Tovább kell erősíteni a belföldi turizmussal kapcsolatos tudatosságot, széles körben ismertté kell tenni annak kulturális, gazdasági és környezeti hasznait.

Vízgazdálkodás: a víz nélkülözhetetlen környezeti feltétel, nemzeti kincs Össze kell egyeztetni a vízkormányzás, a vízkészlet-gazdálkodás és a tájgazdálkodás szükségleteit. Az ágazati érdekeket és sérelmeket a közös cél eléréséért együttmunkálkodva kell feloldani. Mindehhez lehetőséget adhat a Víz Keretirányelv által megkövetelt vízgyűjtő-gazdálkodási tervek elkészítése, ami valódi partnerségre alapozva, térségekre, nem csupán vízrendszerekre vonatkozóan oldhatja fel a vízgazdálkodási, területhasználati és ökológiai érdekek között feszülő konfliktusokat.

A vízkormányzást és a vízkészlet-gazdálkodást az éghajlatváltozásból adódó szélsőséges helyzeteknek megfelelően kell átalakítani, hogy képes legyen az egymást akár hirtelen váltogató csapadékos és száraz periódusok kezelésére.

Hulladékgazdálkodás: „a legjobb hulladék, az, amit meg sem termelünk”

A keletkező hulladékok mennyiségét és milyenségét a termelés és a fogyasztás szerkezete határozza meg, ezért a hulladékkeletkezés megelőzése a helyesen megválasztott szerkezettől függ. Vagyis a fenntarthatóságban nem hulladékgazdálkodási, hanem gazdaságszerkezeti feladataink vannak. Ennek megvalósítása érdeké-

ben rendszerszervezésre, a termelés és a fogyasztás anyagáramainak körfolyamatokká való összekapcsolására, a termelés és a fogyasztás szereplőinek együttműködésére van szükség.

A hulladékok tulajdonosaként és felelőseként mindazon esetben, amikor ez lehetséges, annak a terméknek a gyártóját kell megnevezni, amely termékből a hulladék lesz, így a hulladék jelentette gondokat nem lehet áthárítani a vétlen szereplőkre. A toxikus hulladékokat eredményező tevékenységeket jogi eszközökkel korlátozni, helyettesíteni, majd teljes mértékben tiltani kell.

Kereskedelem: a helyben termelt, helyben értékesített, legkisebb utazási kilométert megtett áruk elsőbbsége

Magyarországnak, más országokkal karöltve, fel kell lépnie a globális kereskedelem torzulásai ellen.

Az olcsó, versenyképes áru kínálata a munkaerő és a környezet kizsákmányolásán, más esetekben támogatásokon alapul, amelyek nem csak az exportáló ország fenntarthatóságát, hanem az importálóét is veszé-

lyezteti. A verseny érdekében erre a jelenségre nem lehet válasz a helyi munkaerő és környezet kizsákmá-

nyolása, a hazai termelők háttérbe szorítása. Csak közvetlenül igaz, hogy a fogyasztó nyer az árversenyen, 132 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

közvetetten ugyanis – például a vesztesek szociális támogatása révén – megfizeti a külső költségeket (negatív externáliák) és a visszásságok árát.

A magyar import emelkedő volumenét vissza kell szorítani, és olyan, a helyi adottságokra épülő gazdasági szerkezetet kell kialakítani, ami nem igényli a külső piacok közreműködését. A fenntarthatóság érdekében a hazai önellátásra kell törekedni, az export vagy az import önmagában nem lehet cél, csak szükségből jöhet létre.

Csökkenteni kell a nem hazai kitermelésből származó erőforrások beszerzését, különösen a fosszilis erőforrások területén, és gondoskodni kell a hazai kitermelésű alternatív energiahordozókkal való helyettesítésről.

A kereskedelem helyi koncentrációját a településszerkezet egyensúlyával, a város-vidék viszony normalizálásával, a vidéki térségek fizetőképességének javulásával lehet enyhíteni.

Fogyasztás: a szükségletek szerint

A túlzott, szükségtelen fogyasztás elkerülésének legjobb módja, ha a fogyasztó a tényleges szükségleteit elégíti ki, s gátat lehet vetni a fogyasztásra ösztönző igények felkeltésének.

A fogyasztóknak vissza kell szerezniük azt a piaci szerepüket, hogy képesek a szükségleteikhez ragasz-kodva befolyásolni a termelőket. A termelői-fogyasztói körök kialakulása lehetővé teszi a termelők közvetlen befolyásolását, egyben ellenőrzését. A tájékozódás igénye, a tájékoztatás kikényszerítése fontos része a fogyasztói tudatosságnak és a megfelelő választásnak. Ennek érdekében javítani kell a fogyasztók tájékoztatását az általuk választott áru, szolgáltatás környezeti teljesítményéről. A legjobb az lenne, ha a termék-előállítás vagy szolgáltatás externális költségei az árba beépülve orientálnák a vásárlót. Ez csak akkor elérhető, ha a termék teljes életciklusán át megmutatkozó környezeti költségek az erőforrások helyes árazásán keresztül megjelennek az árakban.

Háztartások és fogyasztás: növekvő tudatosság, takarékosság Tudatos, a fenntarthatóság elveit értő és vállaló fogyasztókra van szükség, akik saját pénztárcájuk, egészségük, szabadidejük kímélése végett a valós szükségleteik szintjén fogyasztanak. A tudatos fogyasztó előnyben részesíti a helyben termelt, általa ismert termelőtől, ismert környezetből származó árut, amit közvetlenül a termelőtől szerez be. A bizalmat a közvetlen ismeretség biztosítja, építi, tartja fenn. A tudatos fogyasztó kerüli a beszerzéshez szükséges túlzott utaztatást és utazást, a kiválasztásnál ügyel a teljes életúton át megvalósuló környezeti teljesítményre. Igényli a természetest, a hagyományost, a sokfélét, a tartósat; hajlandó az árban elismerni a magasabb minőséget, vagy méltányolni a termelő szociális helyzetét.

A minőség választása segít elkerülni a fölösleges anyag-és energiafogyasztást, kiszoríthatja az olcsó, egyszer használatos termékeket. A tartósság fontos jelzést ad a minőségről.

A háztartások a tényleges szükségük szerint környezetbarát módon építtetett és működtetett lakásukban szabadulhatnak meg növekvő fogyasztási költségeiktől. A család intézményének megerősítésével, a több-generációs együttélés hagyományának újraélesztésével jelentősen nőhet a szükségletek saját úton történő

kielégítése, javulhat a háztartások hatékonysága.

JÖVŐKERESŐ

133

Vállalatok: tulajdonosi felelősséget

A tulajdonosi felelősségnek nem a társadalmi és környezeti ügyek anyagi támogatásában, hanem a termelés és a termék által gyakorolt negatív társadalmi és környezeti hatások elkerülésében kell megnyilvánulnia.

A kevesebb profittal való megelégedés helyt kell, hogy hagyjon az általuk foglalkoztatott munkaerő megújulá-

sának, a társadalomra hárított kevesebb tehernek.

Közintézmények: környezettudatosság és példamutatás

Növelni kell a közintézmények tulajdonosainak (az állam vagy az önkormányzatok), valamint maguknak a közintézmények vezetőinek és dolgozóinak környezeti tudatosságát. Beszerzéseikben érvényesíteni kell a fenntarthatóság szempontjait. Az intézmények fizikai megjelenésében és működésében, illetve a szolgáltatásokon keresztül éreztetni kell a fenntarthatóságra való irányulást, az elkötelezettséget, és jó példát kell mutatni.

Infrastruktúra: tényleg a köz javára

Az infrastruktúra-fejlesztéseit döntő részben a köz finanszírozza, vagy az infrastruktúra használója. Ezért elvárható, hogy közvetlen működésében és közvetve, hatásaiban is a köz javát szolgálja. A közvetett hatások tekintetében az infrastruktúra-fejlesztéseket nem lehet a köz teherbíró képességén túl, vagy a jövő nemzedé-

kek eladósításával finanszírozni.

Meg kell akadályozni, hogy a köz által finanszírozott, de vállalkozások által működtetett infrastruktúrák költségeit maximálják, vagy a vállalati haszonképzés tárgyává tegyék. Be kell vezetni a legkisebb költségre tervezés intézményét és annak társadalmi ellenőrzését.

Át kell gondolni az úgynevezett környezeti infrastruktúra tényleges környezeti hatásait, annak átterheléseit az erőforrásokra, más környezeti elemekre vagy a térre. Nagyobb innovációra, az alternatív szennyvíz, szennyvíziszap-vagy hulladékkezelési módok alkalmazásának bátorítására, nem pedig az akadályozására van szükség.

A vonalas infrastruktúrák kiépítésénél alaposan át kell gondolni az ökológiai hálózat működésével kapcsolatban felmerülő, elkerülhetetlen konfliktusokat, a működtetésnél pedig figyelembe kell venni a vonalas létesítmények élőlényekre gyakorolt hatását.

Közlekedés és szállítás: az igények mérséklése szerkezetváltoztatások révén A növekvő közlekedési és szállítási kényszerek okaira kell helyes válaszokat találni. A mobilizáció kényszerét a természeti erőforrások reális árazásán keresztül kell mérsékelni. A mai – társadalmi és környezeti áldozatok árán létrejövő – versenyelőnyök akkor egyenlíthetők ki az egyes gazdaságok között, ha az egész nemzetközi közösség hajlandó elismerni a természeti erőforrások valós értékét. A reális árazás drágává tenné a szállítást és az alacsony hatékonyságú egyéni, motorizált közlekedési módokat, ugyanakkor fokozná a jobb fajlagossági mutatókkal rendelkező tömegközlekedési módok igénybevételét.

Elsősorban szerkezeti változtatásokra van szükség, és csak másodsorban a közlekedés infrastruktú-

rájának, eszközeinek fejlesztésére. Az országunkat jellemző centralizáció oldása ebből a szempontból is nélkülözhetetlen, úgy a közigazgatás, a kulturálódás lehetőségeinek, mint a városiasodás fokozódása és a szolgáltatások területén. A helyi piaci lehetőségek, a helyben elérhető áruk és szolgáltatások, az önellátás képességének fokozása, az iskolázási, kulturálódási, ellátási, igazgatási szolgáltatások újraélesztése csökkenti 134 NEMZETI FENNTARTHATÓ FEJLŐDÉSI TANÁCS

a mobilizációs kényszert. Számos területen az elektronikus kommunikáció kell, hogy helyettesítse a szemé-

lyes ügyintézést, megjelenést.

A városszerkezet, a városon belül kialakult funkcionális centrumok (például szolgáltató, kulturális, intézményi centrum, ipari park, bevásárlóközpont, alvóvárosok stb.) meghatározzák a városon belüli mozgások intenzitását. A várostervezés eszközeivel, a funkciók keverésével, ki-, be-vagy áttelepítésével lehetséges a mobilizáció csökkentése – és szükséges is.

Településszerkezet: egészséges város-vidék arány

Elsősorban a városiasodás hajtóerőire kell választ adni, és egészséges lakossági arányt kell kialakítani a város és a vidék között. Ebben a tekintetben kulcskérdés az emberek szemléletének és értékeinek alakítása, illetve, hogy a teljességet kereső emberek felismerjék a vidéki környezet adta lehetőségeket.

Elsősorban a helyi piacok újraélesztése, a helyi termelés és fogyasztás, a helyi jövedelemteremtés lehető-

ségei állíthatják meg a vidéki lakosság létszámának fogyatkozását, illetve társadalmi lesüllyedését.

Térszerkezet és területfelhasználás: a természetes élőhelyek kímélése és rehabilitációja Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás érdekében javítani kell a természetes élőhelyek arányát és a tájak élőhelyi mozaikosságát. A megőrzést ötvözni kell az ökológiai célú tájhasználattal, ami mérsékli a termé-

szetes élőhelyekre háruló külső terheléseket.

Zöldfelület-és termőföld-felhasználási tilalmat kell hirdetni a további zöldfelület-és termőföldvesztesé-

gek megakadályozása érdekében. Foglalkoztatáspolitikai célokkal összekötötten országos területrehabilitációs tervet kell készíteni, és végre is kell hajtani. A természetvédelem kapja vissza valódi feladatát – az élővilág fajainak, génkészleteinek, élőhelyeinek védelmét –, és új feladatként a rehabilitációs terv kimunkálásával, végrehajtásával is foglalkozzon.

Mi kell a megoldáshoz?

Nem tudhatjuk, hogy a felsoroltak elvezetnek-e bennünket egy értékteremtő, értékmegőrző társadalomhoz. Nem tudhatjuk, de erősen hisszük, hogy igen.

Bizonyára fontosak a részletek, amelyeket a fenntarthatóság elvárásainak megvalósulásához még tisztáznunk kell. Az elindulás a legfontosabb, hogy már az első lépésnél megállapodjunk néhány közös célban, amelyet majd nem tévesztünk szem elől a jövőkeresés útvesztőiben tapasztalt nehézségek között sem.

Egyet kell értenünk abban, hogy változásokra van szükség. Ma már nem elég javítgatni egy rosszul felállított társadalmi-gazdasági keretrendszert, azt a fenntarthatóság elvei szerint újra kell teremteni. A legfontosabb változásnak a szemléletünkben és az értékítéletünkben kell bekövetkeznie.

Ma még úgy véljük, hogy erőnk, boldogulásunk a pénztől, a technikától származik. Növekedni szeretnénk, több pénzt, több technikát akarunk, hogy megoldjuk azt, amit a pénz és a technika megszerzése közben problémaként hátrahagytunk. Ma már látnunk kell, hogy a még több, a még nagyobb hajszolása zsákutca. Sorsunk a társadalomhoz és a természethez köt bennünket. A társadalom boldogulásának az alapja pedig a hit, a kölcsönös szeretet, a nagylelkűség, egymás tisztelete és megbecsülése, az egymással JÖVŐKERESŐ

135

és a társadalom intézményeivel szemben tanúsított bizalom, az egyén boldogsága és megelégedettsége.

Csak akkor tudjuk meg, hogy mindezek mekkora teremtő erőt jelentenek – akár a gazdagodásunkban is –, ha elfogynak körülünk.

Amit ma közösen újra kell teremtenünk – itt a nemzetben, az országban és az egész világban –, az a hit, a szeretet, a bizalom és a megbecsülés.

Zárszó helyett kérdés az olvasóhoz

Életünk jelentős részét, gondolataink nagy részét az anyagiak megszerzésére áldozzuk. Pénzzel, az ezen meg-vehető technikával bástyázzuk magunkat körbe, egyedül is erősnek, sérthetetlennek érezzük magunkat. Au-tónkban ülve élvezzük a száguldást biztosító lóerőket, versenyzünk, lehagyunk másokat. Miközben ezt tesszük, elfelejtjük, hogy autónk az elődeink történelmi „aprómunkájának” eredménye, a motorját hajtó olaj pedig évezredek lassúságával, napfényből teremtetett megannyi élőlény közreműködésével. Amit ma élvezünk, az elődeink, embertársaink és a környezet együttműködésének eredménye – a múltnak köszönhetjük. De vajon mit köszönhet majd nekünk a jövő?

Budapest, 2009. november 13.